ЄУН 387/1972/25
Номер провадження по справі 2/387/295/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2026 року селище Добровеличківка

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, в складі:

головуючого судді Майстера І.П.
за участю секретаря судового засідання Полюхович Т.А.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

УСТАНОВИВ:
І. Описова частина
Стислий виклад позиції позивача 
До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 19 грудня 2025 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.05.2025 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 шляхом використання інформаційно-телекомунікаційної системи позивача було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1556-1671. Укладення договору, за твердженням позивача, відбулося шляхом заповнення відповідачем відповідної заявки на вебсайті товариства та підтвердження волевиявлення одноразовим ідентифікатором, що відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до підписання договору.
На виконання умов договору позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 9 900,00 грн, які були перераховані на платіжну картку, зазначену відповідачем під час оформлення кредиту. Відповідач, у свою чергу, зобов`язався повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування кредитом у строки та на умовах, визначених договором.
Позивач зазначає, що відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконав, у встановлений договором строк кредитні кошти не повернув та проценти за користування кредитом не сплатив, у зв`язку з чим станом на 28.11.2025 утворилася заборгованість у загальному розмірі 34 244,00 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 9 900,00 грн та заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом у розмірі 24 344,00 грн.
Посилаючись на зазначені обставини, а також на положення Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію», позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1556-1671 від 24.05.2025 у розмірі 34 244,00 грн, а також понесені судові витрати.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рушення не заперечує. 
Відповідач в судове засідання не з`явився. При цьому суд зазначає, що про дату, час і місце судового засідання останній неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, а саме шляхом направлення ухвали суду за місцем реєстрації, якою відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Проте, поштове відправлення повернуто суду без вручення з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». З огляду на положення п.4 ч.8 ст.128, ч.1ст.131 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження вважається врученою. Крім того судом опубліковано оголошення про виклик відповідача на офіційному веб-сайті «Судова влада України». 
Відповідач у встановлений судом строк відзиву до суду на позов не подав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`явив, а тому, враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Процесуальні дії суду
Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 12.01.2026 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 04.05.2026 постановлено про заочний розгляд справи та винесення заочного рішення суду.
Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ІІ. Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 09.11.2020 ТОВ "Укр Кредит Фінанс" зареєстроване як юридична особа 14.02.2013, види економічної діяльності, 64.92 - інші види кредитування (основний) (а.с.39).
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 16.01.2018, встановлено, що ТОВ "Укр Кредит Фінанс" зареєстровано як фінансову установу ( а.с. 40).
Судом встановлено, що 24.05.2025 між ТОВ "Укр Кредит Фінанс" та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №1556-1671 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Згідно з умовами цього договору, первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти у розмірі 9900,00 грн строком на 365 днів, тобто до 23.05.2026. Вартість кредиту складала комісію у розмірі 15,00% від суми кредиту, знижена відсоткова ставка становила 1,00% на день (а.с. 13-22).
Отримання відповідачем — ОСОБА_1 — кредитних коштів у сумі 9900,00 та 1000 грн підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту за договором №1556-1671 від 24.05.2025 на платіжну картку № НОМЕР_1 .
Згідно з наданою позивачем довідкою про укладений договір, відповідно до якого надано фінансову послугу — зокрема, кошти у позику за умовами фінансового кредиту, станом на 22.10.2025 загальна заборгованість ОСОБА_1 становить 34 244,00 гривень. Це складається з основного боргу — 10 900,00 грн, залишку відсотків — 16 259,00 грн, заборгованість за відсотками річних на підставі ст. 625 ЦК -5450,00 грн., та залишку комісії — 1635,00 гривень .
Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права.
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Як свідчать матеріали справи, договір укладено сторонами в електронній формі.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис».
Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.
Згідно до ст.4 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.
Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.
Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Судом встановлено, що договір про відкриття кредитної лінії №1556-1671 від 24.05.2025 укладено між сторонами в електронній формі шляхом підписання позичальником одноразовим ідентифікатором.
Тому суд доходить до висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, за яким з рахунку ТОВ "Укр Кредит Фінанс", перераховано кошти шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки ОСОБА_2 .
Доказів того, що платіжна картка, на яку ТОВ "Укр Кредит Фінанс" було здійснено перерахування коштів, належить не відповідачу, останнім суду не надано. Так само і не надано доказів, що кошти на цю картку позивачем не були перераховані.
Таким чином, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором про відкриття кредитної лінії №1556-1671 від 24.05.2025, а також наявність заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 900 грн та процентів за користування кредитом у розмірі 16 259 грн, а всього 27 159 гривень. 
Щодо вимоги про стягнення 5 450 грн, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, суд виходить із такого.
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Оскільки кредитний договір № 1556-1671 укладено 24.05.2025, тобто під час дії воєнного стану, а прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання виникло також у період дії воєнного стану, нарахування позивачем 5 450 грн на підставі статті 625 ЦК України суперечить пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
За таких обставин вимога позивача про стягнення 5 450 грн, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, задоволенню не підлягає.
Щодо вимоги про стягнення комісії у розмірі 1 635 грн суд зазначає таке.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом включають, зокрема, комісії кредитодавця, якщо їх сплата прямо передбачена договором про споживчий кредит.
Разом із тим, відповідно до статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору кредитодавець зобов`язаний безоплатно, один раз на місяць, надавати споживачу інформацію про стан заборгованості, а тому умови договору, які передбачають оплату за надання такої інформації, є нікчемними.
Якщо комісія у розмірі 1 635 грн передбачена договором як плата за обслуговування кредиту, ведення кредитної справи, інформування позичальника про стан заборгованості або за інші дії, які кредитодавець зобов`язаний вчиняти на виконання закону чи у власних інтересах, така комісія не підлягає стягненню.
Водночас, якщо умовами договору передбачено одноразову комісію за надання кредиту, визначено її розмір, порядок сплати та її включено до загальної вартості кредиту і паспорта споживчого кредиту, сама по собі наявність такої комісії не суперечить положенням Закону України «Про споживче кредитування».
Проте обов`язок доведення правомірності нарахування комісії, її правової природи та підстав виникнення покладається на позивача відповідно до статті 81 ЦПК України.
Щодо вимоги про стягнення комісії у розмірі 1 635 грн суд зазначає таке.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів.
За змістом статей 626, 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, однак свобода договору не є абсолютною та обмежується вимогами закону, принципами добросовісності, справедливості та розумності.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові, а позичальник – повернути кредит та сплатити проценти.
Отже, надання кредитодавцем грошових коштів є його основним договірним обов`язком, а тому виконання такого обов`язку не може обумовлюватися додатковою оплатою з боку позичальника.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про споживче кредитування» послугою з надання споживчого кредиту є діяльність кредитодавця з надання споживачу коштів для задоволення його особистих потреб.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом можуть включатися комісії кредитодавця та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця.
Разом із тим із системного аналізу наведених норм випливає, що кредитодавець має право встановлювати плату лише за реальні додаткові чи супутні послуги, які надаються в інтересах споживача та є самостійними щодо основного обов`язку кредитодавця з надання кредиту.
Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 дійшов висновку, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, однак нарахування платежів за послуги, які фактично супроводжують кредит за рахунок кредитодавця та не становлять окремої послуги для споживача, є незаконним.
У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 зроблено висновок, що встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій чи інших платежів за дії, які не є самостійними послугами для позичальника, суперечить законодавству про захист прав споживачів, а відповідні умови договору є нікчемними.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 520/2614/17, у якій зазначено, що надання фінансового інструменту у зв`язку з наданням кредиту відповідає економічним потребам самого кредитодавця, а тому не є самостійною послугою, яка підлягає оплаті позичальником.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вказала, що умови договору про споживчий кредит, укладеного після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності послуг, які кредитодавець зобов`язаний надавати безоплатно, є нікчемними. Також Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 зазначила, що якщо договором не визначено конкретний перелік додаткових та супутніх послуг, за які встановлена комісія, умова про її сплату є нікчемною.
Із матеріалів справи вбачається, що комісія у розмірі 1 635 грн встановлена саме у зв`язку з наданням кредиту та не пов`язана з наданням відповідачу будь-яких окремих додаткових чи супутніх послуг, які замовлялися ним та надавалися в його інтересах.
Позивачем не надано доказів того, що зазначена комісія стягується за конкретну самостійну послугу, відмінну від надання кредиту, а також не надано доказів фактичного надання відповідачу будь-яких додаткових послуг, за які підлягає сплаті вказана комісія.
За таких обставин суд доходить висновку, що умова договору про сплату комісії у розмірі 1635 грн фактично встановлює плату за виконання кредитодавцем власного обов`язку щодо надання кредиту, суперечить положенням ЦК України та Закону України «Про споживче кредитування», а тому є нікчемною та не створює для відповідача обов`язку зі сплати відповідного платежу.
Враховуючи наведене, позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про стягнення з відповідача комісії у розмірі 1 635 грн задоволенню не підлягають.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 900 грн та процентів за користування кредитом, нарахованих у межах строку кредитування, у розмірі 16 259 грн, а всього 27 159 (двадцять сім тисяч сто п`ятдесят дев`ять) гривень.
У задоволенні вимог про стягнення комісії у розмірі 1 635 грн та коштів у розмірі 5 450 грн, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, слід відмовити з наведених вище підстав.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги заявлені на суму 34 244 грн, а суд дійшов висновку про їх часткове задоволення на суму 27 159 грн, що становить 79,31 % від ціни позову, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 920 (одна тисяча дев`ятсот двадцять) гривень 80 копійок.
На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 207, 526, 530, 610, 611, 625, 629, 634, 638, 1048, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування», пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, статтями 12, 13, 81, 141, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд, –
У Х В А Л И В :
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1556-1671 від 24.05.2025 у розмірі 27 159 (двадцять сім тисяч сто п`ятдесят дев`ять) гривень 00 копійок, з яких: 10 900 (десять тисяч дев`ятсот) гривень 00 копійок – заборгованість за основною сумою кредиту; 16 259 (шістнадцять тисяч двісті п`ятдесят дев`ять) гривень 00 копійок – заборгованість за процентами за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1920 (одна тисяча дев`ятсот двадцять) гривень 80 копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення ( виклику ) учасників справи. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються такі реквізити сторін та інших учасників справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 407, код ЄДРПОУ 38548598);
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя 
Добровеличківського районного суду
Кіровоградської області        Майстер І.П.