ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/3638/25	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Діброви Г.І.,
Ярош А.І.,
секретар судового засідання – Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:
від прокуратури: Сімаченко А.О., за посвідченням; Полубок-Грузінова Д.Ю., за посвідченням;
від Одеської міської ради: не з`явився;
від Департаменту комунальної власності ОМР: Сметанюк І.М., у порядку самопредставництва;
від Управління інженерного захисту: Бєлоусюк О.О., у порядку самопредставництва;
від ТОВ «Тріумф Групп»: Моісєєв Д.А., за ордером;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф Групп"
на ухвалу Господарського суду Одеської області
від 09 лютого 2026 року (повний текст складено 16.02.2026)
у справі № 916/3638/25
за позовом: Заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Одеської міської ради
до відповідачів:
1. Департаменту комунальної власності Одеської міської ради 
2. Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради 
3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф Групп" 
про визнання недійсними правочинів та повернення майна

суддя суду першої інстанції: Щавинська Ю.М.
місце винесення ухвали: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області
Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 20.05.2026, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року Заступник Генерального прокурора (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради (далі також – позивач, ОМР, Міська рада) з позовною заявою до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (далі також – відповідач-1. Департамент), Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради (далі також – відповідач-2, Управління інженерного захисту) та Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "Тріумф Групп" (далі також – відповідач-3, Товариство), в якій просить суд:
- визнати недійсним договір оренди штучного пляжу від 27.01.2020 №57/С, укладений між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тріумф Групп";
- визнати недійсним додатковий договір від 26.06.2025 №3 про внесення змін до договору оренди штучного пляжу від 27.01.2020 №57/С, укладений між Управлінням інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тріумф Групп";
- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Тріумф Групп" повернути територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради ділянку штучного піщаного пляжу площею 3791 кв.м., розташовану між траверсами №13 та №14 в районі 14-ої станції Великого Фонтану в м. Одесі.
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що під виглядом берегозахисної споруди, усупереч вимогам земельного та водного законодавства, Департаментом передано ТОВ "Тріумф Групп" в оренду частину пляжної зони прибережної захисної смуги Чорного моря, фактично земельну ділянку, без її формування як об`єкта цивільних прав та без проведення земельних торгів.
В подальшому між Управлінням інженерного захисту та ТОВ "Тріумф Групп" аналогічно – з порушенням вимог чинного законодавства був укладений додатковий договір від 26.06.2025 №3 про внесення змін до договору оренди штучного пляжу від 27.01.2020 №57/С, яким був змінений предмет оренди шляхом збільшення площі орендованої ділянки пляжної зони.
Прокурор наполягає на відсутності жодних доказів того, що спірна ділянка піщаного пляжу взагалі є берегозахисною спорудою. З наданих Управлінням на запити прокуратури документів немає відомостей щодо будівництва берегозахисних споруд у районі 14-ої станції Великого Фонтану та передання їх у комунальну власність.
За твердженням прокурора, піщаний пляж за своїми ознаками (ділянка морського узбережжя, що вкрита піском) не є спорудою, зокрема берегозахисною, а тому до правовідносин з його оренди не можна застосовувати положення Закону України “Про оренду державного та комунального майна”. Піщаний пляж (навіть якщо пісок на ньому намитий у результаті антропогенної діяльності) відноситься саме до земель, а не споруд. 
На переконання прокурора, оскільки передана в оренду за договором ділянка пляжу є частиною поверхні суші, що межує з урізом води та пляжної зони, ця ділянка є земельною ділянкою прибережної захисної смуги Чорного моря, а отже укладений між відповідачами договір оренди берегозахисної споруди фактично спрямований на передання у платне користування земельної ділянки прибережної захисної смуги моря, тобто є удаваним правочином, що приховує інший договір – оренди землі, який укладено усупереч вимогам статей 4, 85 Водного Кодексу України, ч. 4 ст. 59, ст. 79-1, ч. 1 ст. 116, ст. 123, ч. ч. 1, 2 ст. 124, ст. 134 Земельного кодексу України, ч. 2 ст. 16 Закону України “Про оренду землі” - без формування її як об`єкта цивільних прав та без проведення земельних торгів.
У відзивах на позовну заяву відповідачі заперечували проти її задоволення, зазначаючи, що прокурором безпідставно та необґрунтовано ототожнені поняття “берегозахисна споруда” та “земельна ділянка”.
Узагальнена позиція відповідачів полягає у тому, що:
- спірний пляж є штучно створеним як берегозахисна споруда і Одеська міська рада своїм рішенням №1133-V від 05.04.2007 визначила всі пляжі на території міста Одеси як активні берегозахисні споруди у складі протизсувних і протиобвальних заходів на ділянках, де основи схилів розміщені на контактах з водним дзеркалом моря, для захисту корінних берегів, стабілізації зсувних схилів, розширення або збереження існуючих пляжів та мають обмежений режим використання. Вказане рішення органу місцевого самоврядування є чинним і не визнавалось протиправним (пізніше, а саме: на черговій сесії 19.11.2025 прийняла рішення № 3795-VIII (оприлюднено на офіційному сайті Одеської міської ради за посиланням https://omr.gov.ua/ua/acts/council/214422/) про визнання таким, що втратило чинність рішення Одеської міської ради від 05.04.2007 №1133-V “Про затвердження Правил устаткування та експлуатації пляжів міста Одеси”);
- відповідно до ДБН В.1.1-24:2009 “Захист від небезпечних геологічних процесів. Основні положення проектування” для інженерного захисту берегів річок, озер, морів, водосховищ застосовують види споруд і заходів, що наведені в таблиці 6.1., відповідно до якої штучний пляж є берегозахисною спорудою. При цьому, ДБН В.1.1-24:2009 “Захист від небезпечних геологічних процесів. Основні положення проектування” однозначно вказують на те, що штучний пляж може бути та є берегозахисною спорудою;
- підставі розпорядження Одеської обласної ради №62/ р-96 від 17.09.1996 “Про передачу майна протизсувного управління обласної державної адміністрації у комунальну власність Одеської міської ради” передавалися, а на підставі рішення Одеської міської ради № 552 від 13.12.1996 “Про приймання до комунальної власності міста майна Одеського протизсувного управління” приймалися в комунальну власність саме берегозахисні споруди, у тому числі та, що є об`єктом оренди за спірним договором, введена в експлуатацію за інвентарним номером 01100860;
- прокурором не надано жодних належних та допустимих доказів, що ділянка штучного піщаного пляжу площею 1500,00 кв.м., розташована між траверсами №13 та №14 в районі 14-ої станції Великого Фонтану (берегозахисна споруда), яка є предметом даного спору, є земельної ділянкою;
-намивні штучні піщані пляжі від пляжу “Ланжерон” до пляжу “Великий Фонтан” є складовим комплексу берегозахисних споруд міста Одеси. З моменту створення і до сьогодні зазначені об`єкти є штучно утвореними майновими об`єктами комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що є визначальним і безспірним критерієм віднесення берегозахисного штучного піщаного пляжу до штучно утвореного майнового об`єкту, а не до земельної ділянки;
- штучні пляжі є саме берегозахисними спорудами, до відносин з використання яких застосовуються норми законодавства, які регулюють відносини найму (оренди) майна, а не земельними ділянками, відносини з використання яких регулюються Земельним кодексом України. Чинний на час укладання договору Закон України “Про оренду державного та комунального майна” не містив заборони не передачу в орендне користування ані берегозахисних, ані протизсувних, ані гідротехнічних споруд. 
При цьому, ТОВ "Тріумф Групп" повідомило суд, що ним спільно з експертами ОНДІСЕ вирішується питання щодо можливості проведення експертизи, зокрема, інженерно-технічної, на вирішення якої буде поставлені наступні питання (орієнтовно):
- “Чи входить ділянка штучного піщаного пляжу площею 1500,00 кв. м., розташована між траверсами №13 та №14 в районі 14-ої станції Великого Фонтану, до єдиного комплексу капітальних берегозахисних споруд?”
- “Якщо так, чи можливо розглядати ділянку штучного піщаного пляжу площею 1500,00 кв. м., розташовану між траверсами №13 та №14 в районі 14-ої станції Великого Фонтану, як об`єкт цивільних прав окремо від інших капітальних берегозахисних спорудах (траверсів, підпірних стін, стабілізаційних схилів)?” 
У випадку надання експертами ОНДІСЕ позитивної відповіді про можливість проведення такої експертизи, відповідний висновок буде долучений до матеріалів даної судової справи, в іншому випадку, ТОВ "Тріумф Групп" буде ставитись питання щодо призначення такої експертизи судом, а її проведення доручити іншому підприємству/установі.
Крім того, прокурор також повідомив суду, що Офісом Генерального прокурора вирішується питання про можливість призначення експертизи (її вид, установу, яка буде її проводити, перелік запитань експерту) з метою визначення, до яких об`єктів належить ділянка піщаного пляжу між траверсами №13 та №14 в районі 14-ої станції Великого Фонтану. 
27.11.2025 ТОВ "Тріумф Групп" подав до суду висновок експерта №4388-34-25 судової будівельно-технічної експертизи від 20.11.2025 (т.7 а.с.15-25), проведеної за заявою представника ТОВ “Тріумф Групп”.
На вирішення експертизи поставлене питання: чи є штучний піщаний пляж площею 3791 кв. м, розташований між траверсами № 13 та № 14 в районі 14-ої станції Великого Фонтану, берегозахисною спорудою.
За результатами дослідження судовий експерт Куцарева А.О. дійшла висновків, що штучний піщаний пляж площею 3791 кв.м. у межах траверсів № 13 та № 14, район 14-ої станції Великого Фонтану, м. Одеса, класифікується як активний елемент комбінованої берегозахисної системи. Його функціональне призначення полягає у зниженні хвильового навантаження, акумуляції наносів, запобіганні розмиву берегової лінії та стабілізації прибережної смуги. Об`єкт не є самостійною земельною ділянкою, а входить до складу системи берегозахисних споруд, що перебувають на балансі комунальних інженерних структур. Його експлуатація здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства, технічних нормативів та умов договору оренди споруди.
Відносно вказаного висновку експерта№ 4388-34-25 судової будівельно-технічної експертизи від 20.11.2025 прокурор зазначив, що він не відповідає вимогам закону та не надає відповіді на поставлене на вирішення експертизи питання: чи є штучний піщаний пляж берегозахисною спорудою? Отже, висновок експерта №4388-34-25 не стосується обставин, які входять до предмета доказування у справі за позовом Офісу Генерального прокурора.
Крім того, прокурор зазначив, що оскільки до компетенції судового експерта, що проводить судову будівельно-технічну експертизу, не належить надання відповіді на питання чи є ділянка піщаного пляжу землею, натомість, відповідь на це питання може надати лише земельно-технічна експертиза, зробивши висновок про те, що об`єкт не є самостійною земельною ділянкою, а входить до складу системи берегозахисних споруд, то судовий експерт Куцарева А.О. вийшла за межі своєї компетенції як експерта, що проводив будівельно-технічну експертизу. Крім того, судовий експерт під час проведення судової будівельно-технічної експертизи використав матеріали, яких немає в матеріалах справи №916/3638/25. 
Водночас, судовий експерт не вказала ознаки, за якими вона визначила досліджувальний об`єкт спорудою, та не використала такі нормативно-правові акти як Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, затверджений наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, Класифікатор будівель і споруд НК 018:2023, затверджений наказом Міністерства економіки України від 16.05.2023 № 3573, Національний стандарт № 2 “Оцінка нерухомого майна”, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 № 1442, що містять визначення понять “споруда”, “інженерна споруда”. Натомість, ДБН В.1.1-24:2009 та ДБН В.1.1-25:2009, норми яких використані експертом, не містять визначення понять “споруда”, “берегозахисна споруда”.
З огляду на викладене, прокурор вважає, що висновок експерта № 4388-34-25 судової будівельно-технічної експертизи від 20.11.2025 не може бути належним та допустимим доказом у справі № 916/3638/25 та вказує, що у даному випадку доцільно було б проводити комплексну земельно-технічну та будівельно-технічну експертизу, яка у комплексі дослідила б обставини, що потребують доказування у справі, та визначила б належність ділянки піщаного пляжу до певного об`єкту.
Так, з огляду на предмет доказування у справі №916/3638/25 прокурор вважає, що на вирішення земельно-технічної експертизи потрібно поставити питання:
– чи є землею ділянка піщаного пляжу між траверсами № 13 та № 14 в районі 14-ої станції Великого Фонтану у м. Одесі, яка зображена на схемі розміщення ділянки штучного піщаного пляжу площею 1500 кв. м “Курортний” між траверсами № 13 та № 14 другої черги протизсувних споруд, що є додатком до договору оренди штучного пляжу від 27.01.2020 № 57/С, а також щодо якої у 2025 році інженером геодезистом Сотниковим Д.М. складено технічний звіт “Геодезичні вишукування берегозахисної споруди: ділянка штучного пляжу, розташованого між траверсами № 13 та № 14 в районі 14-ї станції Великого Фонтану”;
– які фізичні характеристики має ділянка піщаного пляжу між траверсами № 13 та № 14 в районі 14-ої станції Великого Фонтану у м. Одесі, яка зображена на схемі розміщення ділянки штучного піщаного пляжу площею 1500 кв. м “Курортний” між траверсами № 13 та № 14 другої черги протизсувних споруд, що є додатком до договору оренди штучного пляжу від 27.01.2020 № 57/С, а також щодо якої у 2025 році інженером-геодезистом Сотниковим Д.М. складено технічний звіт “Геодезичні вишукування берегозахисної споруди: ділянка штучного пляжу, розташованого між траверсами № 13 та № 14 в районі 14-ї станції Великого Фонтану”, (склад, конфігурація, площа);
– який фактичний порядок користування ділянкою піщаного пляжу між траверсами № 13 та № 14 в районі 14-ої станції Великого Фонтану у м. Одесі, яка зображена на схемі розміщення ділянки штучного піщаного пляжу площею 1500 кв.м. “Курортний” між траверсами № 13 та № 14 другої черги протизсувних споруд, що є додатком до договору оренди штучного пляжу від 27.01.2020 № 57/С, а також щодо якої у 2025 році інженером-геодезистом Сотниковим Д.М. складено технічний звіт “Геодезичні вишукування берегозахисної споруди: ділянка штучного пляжу, розташованого між траверсами № 13 та № 14 в районі 14-ї станції Великого Фонтану”.
Разом з тим, якщо виконувати комплексну експертизу (у цьому випадку – комплексна земельно-технічна та будівельно-технічна експертиза), то на вирішення останньої доцільно поставити поряд із вказаними вище питаннями для земельно-технічної експертизи (без відповіді на які висновок експерта не стане належним доказом у справі) таки питання: 
– чи є ділянка піщаного пляжу між траверсами № 13 та № 14 в районі 14-ої станції Великого Фонтану у м. Одесі, яка зображена на схемі розміщення ділянки штучного піщаного пляжу площею 1500 кв.м. “Курортний” між траверсами № 13 та № 14 другої черги протизсувних споруд, що є додатком до договору оренди штучного пляжу від 27.01.2020 № 57/С, а також щодо якої у 2025 році інженером-геодезистом Сотниковим Д.М. складено технічний звіт “Геодезичні вишукування берегозахисної споруди: ділянка штучного пляжу, розташованого між траверсами № 13 та № 14 в районі 14-ї станції Великого Фонтану”, нерухомим майном, а саме спорудою відповідно до вимог Державного класифікатору будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, що був чинним на час укладання договору оренди штучного пляжу від 27.01.2020 № 57/С; 
– чи є ділянка піщаного пляжу між траверсами № 13 та № 14 в районі 14-ої станції Великого Фонтану у м. Одесі, яка зображена на схемі розміщення ділянки штучного піщаного пляжу площею 1500 кв.м. “Курортний” між траверсами № 13 та № 14 другої черги протизсувних споруд, що є додатком до договору оренди штучного пляжу від 27.01.2020 № 57/С, а також щодо якої у 2025 році інженером-геодезистом Сотниковим Д.М. складено технічний звіт “Геодезичні вишукування берегозахисної споруди: ділянка штучного пляжу, розташованого між траверсами № 13 та № 14 в районі 14-ї станції Великого Фонтану”, нерухомим майном, а саме інженерною спорудою відповідно до вимог Державного класифікатору будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, що був чинним на час укладання договору оренди штучного пляжу від 27.01.2020 № 57/С;
– чи є ділянка піщаного пляжу між траверсами № 13 та № 14 в районі 14-ої станції Великого Фонтану у м. Одесі, яка зображена на схемі розміщення ділянки штучного піщаного пляжу площею 1500 кв.м. “Курортний” між траверсами № 13 та № 14 другої черги протизсувних споруд, що є додатком до договору оренди штучного пляжу від 27.01.2020 № 57/С, а також щодо якої у 2025 році інженером-геодезистом Сотниковим Д.М. складено технічний звіт “Геодезичні вишукування берегозахисної споруди: ділянка штучного пляжу, розташованого між траверсами № 13 та № 14 в районі 14-ї станції Великого Фонтану”, нерухомим майном, а саме спорудою, що є об`єктом оренди відповідно до Закону України “Про оренду державного та комунального майна” № 2269-XII, який був чинним на час укладання договору оренди штучного пляжу від 08.04.2019 № 2004/П.
Відповідачі заперечували проти вище вказаної позиції прокурора, виходячи з того, що у висновку № 4388-34-25 від 20.11.2025 експерт дав чітку відповідь на поставлене питання, а саме про те, що штучний піщаний пляж площею 1500,00 кв.м., розташований між траверсами №13 та №14 в районі 14-ої станції Великого Фонтану, класифікується як активний елемент комбінованої берегозахисної системи (ТОВ "Тріумф Групп"), а прокурор оперує поняттями, що не є предметом спірних правовідносин, а питання є неконкретними, методологічно невизначеними, виходять за межі предмета та підстав позову та, більш того, не мають юридичного значення для розгляду справи по суті (Управління інженерного захисту). Тому, відповідачі вважають безпідставним та необґрунтованим призначення комплексної експертизи в даній справі.
Враховуючи, що прокурором були запропоновані питання, з яких має бути проведена експертиза, виключно внаслідок відкриття судом питання щодо призначення комплексної судової експертизи, з урахуванням також заперечень відповідачів щодо проведення судової експертизи, враховуючи проведення експертизи на замовлення ТОВ "Тріумф Групп", суд першої інстанції дійшов висновку про призначення у даній справі судової експертизи з власної ініціативи.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 у справі № 916/3638/25 (суддя Щавинська Ю.М.) призначено у справі №916/3638/25 комплексну судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (за виключенням експерта Куцаревої А.О.).
На вирішення даної експертизи поставлено наступні запитання:
- Чи є ділянка штучного піщаного пляжу загальною площею 3791 кв.м., розташована між траверсами № 13 та № 14 в районі 14-ої станції Великого Фонтану у м. Одесі, що є предметом договору оренди штучного пляжу від 27.01.2020 № 57/С, а також щодо якої у 2025 році інженером геодезистом Сотниковим Д.М. складено технічний звіт “Геодезичні вишукування берегозахисної споруди: ділянка штучного пляжу, розташованого між траверсами № 13 та № 14 в районі 14-ї станції Великого Фонтану”, земельною ділянкою (землею) чи спорудою? 
- Чи можливе формування, винесення в натурі (на місцевості) меж ділянки та проведення кадастрової зйомки для визначення точних меж ділянки штучного піщаного пляжу, з фіксацією координат її поворотних точок, розташованої між траверсами № 13 та № 14 в районі 14-ої станції Великого Фонтану у м. Одесі, що є предметом договору оренди штучного пляжу від 27.01.2020 № 57/С, а також щодо якої у 2025 році інженером геодезистом Сотниковим Д.М. складено технічний звіт “Геодезичні вишукування берегозахисної споруди: ділянка штучного пляжу, розташованого між траверсами № 13 та № 14 в районі 14-ї станції Великого Фонтану”, та які фізичні характеристики має вказана ділянка штучного піщаного пляжу (склад, конфігурація, площа)?
- У випадку, якщо ділянка штучного піщаного пляжу загальною площею 3791 кв.м., розташована між траверсами № 13 та № 14 в районі 14-ої станції Великого Фонтану у м. Одесі, що є предметом договору оренди штучного пляжу від 27.01.2020 № 57/С, а також щодо якої у 2025 році інженером геодезистом Сотниковим Д.М. складено технічний звіт “Геодезичні вишукування берегозахисної споруди: ділянка штучного пляжу, розташованого між траверсами № 13 та № 14 в районі 14-ї станції Великого Фонтану”, є спорудою, чи є вона нерухомим майном, інженерною спорудою, берегозахисною спорудою, чи входить вона до берегозахисної системи прибережної зони Чорного моря вздовж м. Одеси (берегоукріплюючого та протизсувного комплексу м. Одеси)?
- У випадку, якщо ділянка штучного піщаного пляжу загальною площею 3791 кв.м., розташована між траверсами № 13 та № 14 в районі 14-ої станції Великого Фонтану у м. Одесі, що є предметом договору оренди штучного пляжу від 27.01.2020 № 57/С, а також щодо якої у 2025 році інженером геодезистом Сотниковим Д.М. складено технічний звіт “Геодезичні вишукування берегозахисної споруди: ділянка штучного пляжу, розташованого між траверсами № 13 та № 14 в районі 14-ї станції Великого Фонтану”, є землею, чи можливо визначити нормативно-грошову оцінку вказаної земельної ділянки?
Витрати з проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи покладено на Офіс Генерального прокурора та Товариство з обмеженою відповідальністю "Тріумф Групп" в рівних частинах. 
Провадження у справі №916/3638/25 зупинено до закінчення проведення експертизи та повернення матеріалів справи до Господарського суду Одеської області. 
Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення клопотання та призначення у даній справі комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, суд зазначив, що у даній справі необхідно встановити належність спірної ділянки піщаного пляжу до певного фізичного об`єкту землі або споруди.
Доручаючи проведення експертизи саме Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, суд виходив з того, що об`єкт обстеження перебуває на території міста Одеса, що скоротить час проведення експертизи, спростить взаємодію між судом та експертною установою в питаннях проведення експертизи.
При цьому, суд звернув увагу на те, що ним не було надано правової оцінки висновку судового експерта ОНДІСЕ Куцаревої А.О., водночас виходив з того, що останньою вже надавалася оцінка спірним питанням, а тому, дійшов висновку про необхідність зобов`язання керівника ОНДІСЕ при визначенні останнім судових експертів для проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи виключити з їх кола Куцареву А.О.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції про призначення у справі №916/3638/25 комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Тріумф Групп" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 у справі №916/3638/25, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу Товариство зазначає, зокрема, наступне:
- призначаючи з власної ініціативи комплексну судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, суд порушив вимоги ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, за якою таке призначення судової експертизи можливо реалізувати виключно за сукупності умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
При цьому, словосполучення «сукупність умов» означає їх неподільну єдність;
- у даному випадку матеріали справи містять висновок експерта від 20.11.2025 №4 388-34-25 складений за результатом проведення судової будівельно-технічної експертизи, що був наданий суду ТОВ «Тріумф Групп». На вирішення експертизи поставлено питання: чи є штучний піщаний пляж площею 3791 кв. м, розташований між траверсами №13 та №14 в районі 14-ої станції Великого Фонтану, берегозахисною спорудою. За результатами дослідження судовий експерт Куцарева А.О. дійшла висновків, що вказаний штучний піщаний пляж класифікується як активний елемент комбінованої берегозахисної системи; об`єкт не є самостійною земельною ділянкою, а входить до складу системи берегозахисних споруд, що перебувають на балансі комунальних інженерних структур; його експлуатація здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства, технічних нормативів та умов договору оренди споруди;
- жодною іншою стороною висновок експерта надано не було, а також не було заявлено клопотання про призначення експертизи судом з відповідним обґрунтуванням щодо неможливості надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів;
- згідно ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами, а Управлінням інженерного захисту було зібрано та подано до суду значний обсяг доказів, на підставі яких і проводилась експертиза на замовлення ТОВ «Тріумф Групп»;
- разом з цим, вищевказаний висновок прокурором оцінений як такий, що не відповідає вимогам закону та не дає відповіді на основне питання, що повинне досліджуватися у справі: ділянка піщаного пляжу є землею чи спорудою? Така позиція прокурора є зловживанням процесуальними правами, оскільки судовим експертом надано чітку відповідь на поставлене питання, а саме що штучний піщаний пляж площею 3 791,00 кв. м., розташований між траверсами №13 та №14 в районі 14-ої станції Великого Фонтану класифікується як активний елемент комбінованої берегозахисної системи;
- крім того, всупереч положенням ч. 3 ст. 2 та ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судом покладено оплату вартості експертизи лише на Офіс Генерального прокурора та ТОВ «Тріумф Групп». Водночас, оскаржувана ухвала не містить жодного обґрунтування щодо не покладення витрат на проведення комплексної експертизи на інших учасників справи: позивача - Одеську міську раду, власне в інтересах якої і подано даний позов , а також відповідача-1 - Департамент комунальної власності Одеської міської ради (відповідачем-2 - Управлінням інженерного захисту була надана довідка про відсутність бюджетних асигнувань на оплату експертизи).
З огляду на вищезазначене, ТОВ «Тріумф Групп» вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з грубим порушенням норм процесуального права, а саме ст.ст. 2, 13, 99 Господарського процесуального кодексу України.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 25.02.2026, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф Групп" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 у справі № 916/3638/25; продовжено її розгляд на розумний строк та призначено до розгляду на 20.05.2026 об 11:30 год. Крім того, вказаною ухвалою встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
30.03.2026 від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №807/26/Д2), в якому останній наводить власні заперечення на позицію прокурора стосовно експертного висновку від 20.11.2025 №4 388-34-25 складеного за результатом проведення судової будівельно-технічної експертизи, що був наданий суду відповідачем-3, та викладає свої зауваження на ухвалу суду першої інстанції, яка оскаржується ТОВ «Тріумф Групп». В підсумку відповідач-1 просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 у справі №916/3638/25 та направити дану справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Судова колегія залишає поза увагою вимоги та аргументи Департаменту, викладені останнім у вищевказаному відзиві на апеляційну скаргу, з огляду на таке.
За приписами ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Також, згідно з ст. 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Статтею 258 Господарського процесуального кодексу України визначені вимоги для форми та змісту апеляційної скарги.
Так, за вказаною статтею, в апеляційній скарзі апелянтом зазначається, зокрема, у чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення; нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції тощо.
Виходячи з вищезазначеного, судова колегія зазначає, що по суті вищезазначений відзив Департаменту комунальної власності Одеської міської ради є апеляційною скаргою.
Однак, для подання апеляційної скарги встановлюються окремі вимоги щодо її форми, строку на її подання та документів, що надаються разом з апеляційною скаргою, а тому, остання подана не у відповідності до приписів ст. 258 Господарського процесуального кодексу України.
Разом з цим, згідно зі ст. 265 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право приєднатися до апеляційної скарги, поданої особою, на стороні якої вони виступали. До апеляційної скарги мають право приєднатися також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки.
Втім, як свідчать наявні матеріали справи, Департамент до суду апеляційної інстанції не звертався з окремою апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 у справі №916/3638/25, а також не скористався своїм правом на приєднання до апеляційної скарги ТОВ «Тріумф Групп».
В той же час, відповідно до частин 1, 5 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. 
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи (частини 2-4 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).
В свою чергу, відповідно до статей 258 та 263 Господарського процесуального кодексу України, заявами по суті справи на стадії апеляційного провадження є саме апеляційна скарга та відзив на апеляційну скаргу.
При цьому, у відзиві на апеляційну скаргу учасник справи зазначає своє обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог саме апеляційної скарги, а не додаткові вимоги (підстави) для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони викладаються в окремій апеляційній скарзі, з якою, як вже було зазначено вище, Департамент до Південно-західного апеляційного господарського суду не звертався.
Оскільки наданий Департаментом відзив за своїм змістом та смисловим наповненням є оспоренням оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, то відповідач-1 також ініціює перегляд останньої шляхом подання процесуального документу, який не є апеляційною скаргою, поданою у встановленому законом порядку, а відтак, суд апеляційної інстанції не враховує поданий Департаментом процесуальний документ (вх. №807/26/Д2) при апеляційному перегляді справи №916/3638/25.
Аналогічно, з вищезазначений підстав Південно-західний апеляційний господарський суд не враховує відзив на апеляційну скаргу (вх. №807/26/Д4), якій надійшов до суду 03.04.2026 від Управління інженерного захисту, та є тотожнім відзиву Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.
При цьому, 01.04.2026 прокурором також надано суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Тріумф Групп», в якому прокурор не погоджується з доводами останньої вважає її необґрунтованою, а ухвалу суду першої інстанції такою, що винесена з дотриманням вимог ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи те, що наданий ТОВ «Тріумф Групп» висновок експерта викликає обґрунтовані сумніви щодо його правильності. Зокрема, цей висновок не дає відповіді на основне питання, що повинне досліджуватися у справі: ділянка піщаного пляжу є землею чи спорудою. Судовий експерт у заключній частині висновку лише зазначив, що штучний піщаний пляж класифікується як елемент комбінованої берегозахисної системи, не є самостійною земельною ділянкою, входить до складу системи берегозахисних споруд. Тобто, навіть якщо вважати, що піщаний пляж є частиною системи берегозахисних споруд, з висновку експерта не зрозуміло: пляж входить до системи споруд як споруда чи земля?
Крім того, до компетенції судового експерта, що проводить будівельно-технічну експертизі, не належить надання відповіді на питання, чи є ділянка пляжу землею, про що прокурор раніше висловив свої зауваження.
Разом з тим, поставлені Господарським судом Одеської області питання для експерта безпосередньо стосуються предмету доказування у справі. А призначення судом експертизи за власною ініціативою є правом суду, що також передбачено ст. 99 Господарського процесуального кодексу України.
Водночас, прокурор вважає безпідставними посилання в апеляційній скарзі ТОВ «Тріумф Групп» на ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, оскільки Господарський суд Одеської області ще не розглядав справу по суті та не здійснював оцінку доказів, у тому числі висновку експерта №4388-34-25 судової будівельно-технічної експертизи від 20.11.2025. Щодо твердження апелянта про порушення судом норм ст. ст. 2, 13 Господарського процесуального кодексу України під час розподілу оплати вартості експертизи, то прокурор вважає їх безпідставними з огляду на те, що вказані норми не визначають розподіл судових витрат; витрати, пов`язані з проведенням експертизи, до судових витрат відносить ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, положення якого також не визначають обов`язку суду розподіляти витрати, пов`язані з проведенням експертизи, між усіма учасниками справи. Таким чином, прокурор переконаний у тому, що Господарський суд Одеської області не порушив норм процесуального закону, покладаючи витрати за проведення експертизи на ТОВ «Тріумф Групп» та Офіс Генерального прокурора.
З огляду на вказане, прокурор просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу ТОВ «Тріумф Групп» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 у справі № 916/3638/25, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
20.05.2026 в судове засідання, яке проводилось в режимі відеоконференції, з`явились представники прокуратури та відповідачів. Представник ТОВ «Тріумф Групп» підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити останню та скасувати ухвалу суду першої інстанції про призначення у справі №916/3638/25 судової експертизи. 
Представники Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради підтримали позицію апелянта.
Представники прокуратури заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили відмовити у її задоволенні.
Представник позивача – Одеської міської ради в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином. 
Згідно з ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
У судовому засіданні 20.05.2026 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.
Предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції про призначення у даній справі комплексної земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи з метою встановлення належності спірної ділянки піщаного пляжу до певного фізичного об`єкту.
Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд, зокрема, вирішує питання про призначення експертизи.
Відповідно до ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи (ч. 1 ст. 100 Господарського процесуального кодексу України).
Приписами ст. 1 Закону України “Про судову експертизу” передбачено, що судова експертиза – це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.
Спеціальні знання – це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.
Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві зумовлена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які потребують спеціальних досліджень. Експертиза – це науковий, дослідницький шлях до висновків, які формулюються у висновку експерта, про фактичні обставини справи.
Згідно зі статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Дульський проти України” (заява №61679/00) від 01.06.2006 зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.
Отже, експертиза призначається судом у випадку необхідності встановлення фактів (обставин), дані про які вимагають спеціальних знань, та які мають суттєве значення для правильного вирішення спору по суті. 
При цьому господарський суд самостійно визначає, чи є у нього необхідність у спеціальних знаннях і, відповідно, призначення для цього експертизи, чи такої необхідності немає і суд може вирішити спір на підставі інших доказів, поданих у справі.
Предметом позову у даній справі є вимоги прокурора визнати недійсним укладений між відповідачами договір оренди та зобов`язати ТОВ «Тріумф Групп» повернути об`єкт оренди - берегозахисну споруду у вигляді ділянки штучного піщаного пляжу.
В якості підстави позову прокурор посилається на удаваність оспорюваного правочину, що приховує інший договір (оренди землі), який, на думку прокурора, укладено усупереч вимогам статей 4, 85 Водного Кодексу України, ч. 4 ст. 59, ст. 79-1, ч. 1 ст. 116, ст. 123, ч. ч. 1, 2 ст. 124, ст. 134 Земельного кодексу України, ч. 2 ст. 16 Закону України “Про оренду землі” - без формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав та без проведення земельних торгів.
В свою чергу, відповідачі заперечують проти доводів та вимог прокурора, зазначаючи, зокрема, що об`єкт оренди є штучно створеною берегозахисною спорудою та не може ототожнюватися із земельною ділянкою. Відповідачі наполягають на тому, що цей об`єкт створений внаслідок антропогенної діяльності шляхом намиву (рефулювання) піску між іншими гідротехнічними та інженерними спорудами у 1980 роках минулого століття та є складовими комплексу берегозахисних споруд, а тому може бути об`єктом оренди відповідно до норм Закону України “Про оренду державного та комунального майна”.
Отже, відповідачі мають протилежну позицію стосовно належності спірної ділянки піщаного пляжу до певного фізичного об`єкту (землі або споруди).
Тому, обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення клопотання та призначення у даній справі комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, суд зазначив, що у даній справі йому необхідно встановити належність спірної ділянки піщаного пляжу до певного фізичного об`єкту (землі або споруди).
Відтак, приймаючи до уваги суперечливий характер обставин, що мають значення для справи, враховуючи предмет доказування у даній справі, апеляційна колегія вважає, що у суду першої інстанції були підстави, призначити відповідну експертизу у даній справі, з метою визначення належності спірної ділянки піщаного пляжу до певного фізичного об`єкту (землі або споруди).
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянт не оспорює перелік питань, поставлених судом першої інстанції на вирішення судовим експертам, а наполягає лише на порушенні судом першої інстанції приписів ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у даному випадку відповідачем-3 суду був наданий висновок судового експерта №4388-34-25 судової будівельно-технічної експертизи від 20.11.2025, а тому, на переконання ТОВ «Тріумф Групп», у суду були відсутні підстави для проведення у даній справі судової експертизи.
З огляду на таку позицію апелянта, колегія суддів вказує, що з огляду на предмет та підстави позову у справі №916/3638/25 підлягає встановленню факт належності спірної ділянки піщаного пляжу до землі (як до фізичного, природного об`єкта та об`єкта права власності Українського народу), а не споруди (фізичного об`єкта, безвідносно до виду споруди).
Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що виходячи з відповідної термінології, слід вказати, що земля – це частина земної поверхні, що розташована над надрами і називається ґрунтовим шаром, у межах території, на яку поширюється суверенітет держави. Характерними рисами землі як природного ресурсу є її незамінність, обмеженість у просторі, локальність за місцем розташування і нерухомість. Землі - природний компонент, не вилучений з довкілля, а органічно в нього вплетений, взаємодіючий з водами, лісами та іншими природними ресурсами. Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Водночас, споруда – це земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій (дамби, тонелі, естакади, мости тощо); споруди - це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт.
Отже, судова колегія вважає доречними доводи прокурора відносно того, що у наданому відповідачем-3 експертному висновку №4388-34-25 судовий експерт лише зазначив, що штучний піщаний пляж класифікується як елемент комбінованої берегозахисної системи, не є самостійною земельною ділянкою, входить до складу системи берегозахисних споруд. 
Таким чином, з наведеного не зрозуміло: пляж входить до системи споруд як споруда чи як земля? Водночас, головним питанням у даній справі, яке підлягає дослідженню і є: до якого фізичного об`єкту (землі або споруди) слід віднести спірну земельну ділянку? 
Отже, призначення судової експертизи у справі № 916/3638/25 свідчить про те, що у Господарського суду Одеської області виникли сумніви щодо правильності вищевказаного висновку експерта.
Крім того, судова колегія погоджується з позицією прокурора відносно того, що до компетенції судового експерта, що проводить будівельно-технічну експертизі, не належить надання відповіді на питання, чи є ділянка пляжу землею, тому господарським судом і була призначена саме комплексну судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, яка повинна надати повні та конкретні відповіді (з урахуванням поставлених судом питань) на спірне та основне у даній справі питання.
Твердження апелянта про те, що у матеріалах справи міститься сукупність доказів, необхідних для правильного та всебічного розгляду спору, колегія суддів вважає передчасним, оскільки суд не володіє спеціальними знаннями у земельно-технічній та будівельно-технічній сфері, а надані сторонами докази та наведені ними обставини є взаємно суперечливими. Саме тому, суд першої інстанції не став розглядати справу по суті та здійснювати оцінку доказів, у тому числі висновку експерта №4388-34-25 судової будівельно-технічної експертизи від 20.11.2025.
Стосовно порушення судом першої інстанції положень ч. 3 ст. 2 та ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, оскільки судом покладено оплату вартості експертизи лише на Офіс Генерального прокурора та ТОВ «Тріумф Групп», судова колегія зазначає, що норми цих статей не визначають розподілу судових витрат.
Так, витрати, пов`язані з проведенням експертизи відносить до судових витрат п. 2 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України.
Водночас, згідно зі ст. 124, яка має назву «Попереднє визначення суми судових витрат», суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч. 4 вказаної статті).
Отже, на підставі ч. 4 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України, попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести заінтересована сторона, а у разі призначення господарським судом судової експертизи з власної ініціативи - сторона, визначена в ухвалі господарського суду про призначення судової експертизи (п. 23 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи").
Відтак, у відповідній ухвалі суду про призначення судової експертизи суд вправі зобов`язати відповідну сторону перерахувати, в тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи на рахунок експертної установи. У разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони або сторони, зобов`язаної ухвалою господарського суду, від оплати витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи, суд може запропонувати іншій стороні оплатити ці витрати, а за відсутності і її згоди та за неможливості проведення судової експертизи без попередньої оплати її вартості суд розглядає справу на підставі наявних доказів.
Таким чином, у даному випадку, враховуючи обставини справи, судом першої інстанції витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, покладено на прокурора та ТОВ «Тріумф Групп», як на заінтересованих осіб.
Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України "Про судову експертизу" витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров`я України відшкодовуються в порядку, передбаченому законодавством.
Після закінчення розгляду справи витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно Господарським процесуальним кодексом України.
Тобто, станом на даний час Господарським судом Одеської області не порушено норм процесуального законодавства, у зв`язку із покладенням витрат за проведення експертизи на саме ТОВ «Тріумф Групп» та Офіс Генерального прокурора.
Водночас, призначення господарським судом судової експертизи у справі та, відповідно, її проведення експертною установою зумовлюють неможливість проведення подальших процесуальних дій, тому Господарський суд Одеської області обґрунтовано скористався наданим йому п. 2 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України правом та зупинив провадження у справі до одержання результатів цієї експертизи.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів зазначає, що апелянт не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни або скасування оскаржуваної ухвали.
Отже, призначення судом судової експертизи не суперечить чинному законодавству та сприятиме вирішенню питання, необхідного у даній справі для дослідження обставин, що входять до предмету доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань, тому, ухвала місцевого господарського суду прийнята з дотриманням норм процесуального права, а передбачені законом підстави для її скасування чи зміни відсутні.
Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на зазначене та встановлені обставини справи, виходячи із меж перегляду справи в апеляційній інстанції, а також враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф Групп" слід залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 про призначення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи у справі №916/3638/25 – без змін.
У зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору апелянту не відшкодовуються.
Керуючись ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф Групп" залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 у справі №916/3638/25 залишити без змін.
Постанова, відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає оскарженню.
Повний текст постанови складений та підписаний 25.05.2026.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Ярош А.І.