Справа № 420/27088/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді Аракелян М.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ; місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), Військової частини НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ; місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

11 серпня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надіслана засобами поштового зв`язку 07.08.2025 року) до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_3 , у якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код за ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 про мобілізацію ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 );
визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині №263 від 28.08.2024) (ідентифікаційний код за ЄДРПОУ: НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 ) про призначення на посаду ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 );
визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині №301 від 05.10.2024) (ідентифікаційний код за ЄДРПОУ: НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 ) про призначення на посаду ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 );
зобов`язати військову частину НОМЕР_3 (ідентифікаційний код за ЄДРГІОУ: НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 ) виключити ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) із списків особового складу військової частини НОМЕР_3 (ідентифікаційний код за ЄДРПОУ: НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 );
судові витрати, а саме судовий збір покласти на відповідача.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.
Ухвалами суду:
- від 15.08.2025 року позовну заяву залишено без руху;
- від 03.09.2025 року поновлено строк звернення до суду з позовом; прийнято до розгляду позовну заяву та відкрите провадження у справі; постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (ст. 262 КАС України); витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 докази відносно ОСОБА_1 : наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про мобілізацію ОСОБА_1 ; облікову документацію позивача, обліково-послужну картку (для рядового та сержантського складу); довідку з висновком військово-лікарської комісії про придатність до військової служби за станом здоров`я та картку обстеження й медичного огляду позивача; заяву про взяття на військовий облік військовозобов`язаних позивача; у ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно ОСОБА_1 : облікову справу позивача з відомостями про виключення з військового обліку.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач вироком Малиновського районного суду м. Одеса від 02.05.2005 року визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. 15 ч. 2-ст. 186 ч. 2 КК України; ст. 186 ч. 2 КК України. На підставі ст. 40 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено до відбуття 4р. 6м. Так, відповідно до записів (зокрема пункт 14) у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного НОМЕР_5 виданого на ім`я позивача зазначено: « 12.12.2005 виключений з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно ст. 37 пп. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». При формуванні військово-облікового документа станом на 31.08.2024 року відображалася інформація відносно позивача «на обліку», «військовозобов`язаний» і перебуває на обліку. Заяву про взяття на військовий облік позивач не подавав. Позивача з невідомих для нього причин було взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 , хоча позивач був виключений з обліку ІНФОРМАЦІЯ_5 . Внаслідок протиправного взяття позивача на військовий облік військовозобов`язаних, позивача відповідачем – 1 призвано у Збройні Сили України, що підтверджується записом – п.9 військового квитка серії НОМЕР_6 . Жодної згоди на взяття на військовий облік, призов під час мобілізації, на особливий період позивач, будучи виключеним з військового обліку не надавав. Як наслідок, за поданими поіменними списками відповідача – 1 № 11574 від 27.08.2024, позивача зараховано до списків особового складу військової частини – НОМЕР_3 на всі види забезпечення, на котлове забезпечення відповідача – 2 з 29.08.2024, з призначенням на посаду солдата резерву 4 запасної роти, з зазначенням прийняття та початок виконання службових обов`язків з 28.08.2024, що підтверджується витягом з наказу відповідача – 2 від 28.08.2024 № 263, записом у п.17 військового квитка НОМЕР_6 виданого на ім`я позивача. Таким чином, позивач будучи виключеним з військового обліку, що підтверджується записами у тимчасовому посвідченні був протиправно взятий на військовий облік військовозобов`язаних відповідачем-1 та включений до списків особового складу відповідачем-2. 
11.09.2025 року представник військової частини НОМЕР_3 подав до суду відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України). Юридична служба військової частини НОМЕР_3 звернулася із відповідним запитом до внутрішніх підрозділів військової частини НОМЕР_3 , стосовно надання інформації про звернення ОСОБА_1 із рапортом на звільнення із військової служби. Із наданої відповіді вбачається, що ОСОБА_1 до керівництва військової частини НОМЕР_3 із рапортом на звільнення із військової служби, станом на теперішній час, не звертався. А тому, враховуючи вищевикладене, військова частина НОМЕР_3 фактично була позбавлена можливості на досудове врегулювання спору, що, в свою чергу, може призвести до стягнення судових витрат, які ніяким чином не стосуються відповідача 2. Водночас, у період дії воєнного стану та проведення мобілізації, відповідно до положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», обмеження щодо призову громадян із судимістю застосовуються вибірково. Не підлягають призову на військову службу під час мобілізації громадяни, які: мають не зняту чи не погашену судимість за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину; мають судимість за злочини проти основ національної безпеки України, життя та здоров`я особи, статевої свободи та недоторканості, а також за інші злочини, передбачені Кримінальним кодексом України, що несумісні з проходженням військової служби; відбувають покарання у місцях позбавлення волі. У випадку, якщо особа має судимість за кримінальне правопорушення невеликої чи середньої тяжкості, і така судимість погашена чи знята у встановленому законом порядку, це не є перешкодою для її мобілізації або проходження військової служби. Таким чином, враховуючи вищевикладене, відсутні будь-які підстави на зобов`язання військової частини НОМЕР_3 в особі її командира ухвалити рішення про звільнення ОСОБА_1 від проходження військової служби та виключення його зі списків особового складу. Командування військової частини НОМЕР_3 діяло відповідно до вимог чинного законодавства і тому бездіяльність військової частини НОМЕР_3 не є протиправною, як це зазначає позивач.
03.03.2026 року ІНФОРМАЦІЯ_6 подав до суду відзив на позов, просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , згідно інформації із Єдиного Державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з 27.08.2024 перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_8 як військовозобов`язаного другої категорії загального військового обліку солдатів і сержантів запасу, за військово-обліковою спеціальністю « 956647 А». В Єдиному Державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів присутня інформація про судимість позивача, Малиновським районним судом м. Одеси 02.03.2005 за ч.2 ст. 186 Кримінального Кодексу України (важкий) отримав 2 роки позбавлення волі умовно. 02.03.2005 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 був виключений з військового обліку на підставі п. 6 ч. 5 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як особа раніше засуджена до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Зміст заяви позивача свідчить про те, що на його думку виключення з військового обліку є незворотним рішенням та не передбачає повторне взяття на військовий облік. Так, ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, діючий на 02.03.2005, передбачала, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) ТЦК та СП підлягають громадяни України, які, серед іншого, були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Законом України від 11.04.2024 №3633 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» викладено в новій редакції, згідно якої категорія осіб, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, як підстава для виключення з військового обліку, зникла. Окрім того, згідно нової редакції ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, серед іншого, підлягають громадяни, які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань. За таких обставин раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину особи підлягають поновленню на військовий облік та були поновлені на військовий облік. ОСОБА_1 27.08.2024 поновлений на військовому обліку. Відсутні правові підстави для виключення ОСОБА_1 з військового обліку військовозобов`язаних. За результатами військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби у Збройних Силах України по гр. II ст. 64в (наказ МО України Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ №402 від 14.08.2008), відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Протокол №20/3766 від 27.08.2024 року. Військовозобов`язаний ОСОБА_1 27.08.2024 року отримав військовий квиток. Згідно інформації із Єдиного Державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів військовозобов`язаний ОСОБА_1 , станом на 27.08.2024, не мав відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». З метою комплектування ЗСУ військовозобов`язаний ОСОБА_1 призваний по мобілізації, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 від 27.08.2024 №189-М та 27.08.2024 направлений до військової частини НОМЕР_3 для проходження служби в лавах Збройних Сил України. Згідно ІС «Оберіг», гр. ОСОБА_1 , станом на дату складання цього відзиву, має статус військовослужбовця. Отже, з вищевикладеного вбачається те, що дії ІНФОРМАЦІЯ_10 , вчинені у відповідності до вимог чинного законодавства України. Зазначені обставини спростовують твердження позивача про наявність в діях ІНФОРМАЦІЯ_10 протиправних дій.
Разом з відзивом надав докази щодо ОСОБА_1 .
24.03.2026 року позивач подав до суду відповідь на відзив, де заперечує підставність аргументів відповідачів.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.21), наразі проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 .
Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 02 березня 2005 року у справі №1-437/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. 15 ч. 2 - ст. 186 ч. 2 КК України; ст. 186 ч. 2 КК України, з призначенням покарання:
за ст.ст. 15 ч. 2 - ст. 186 ч. 2 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
за ст. 186 ч. 2 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років і 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено до відбуття 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.
На підставі ст. 104 КК України Позивача звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 2 (два) роки.
Згідно:
-скріншоту застосунку Резерв + ОСОБА_1 – військовозобов`язаний(а.с.36-37);
- тимчасового посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_5 від 27.04.2022 року п.1 3 відміток про військовий облік ОСОБА_1 знято з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_11 ; п. 14. 12.12.2005 року виключений з військового обліку військовозобов`язаних згідно ст. 37 п.п. 6 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»(а.с.30-31);
-військового квитка Серії НОМЕР_6 ОСОБА_1 від 27.08.2024 року п. 17 зазначено-солдат 28.08.2024 року резерву 263 ВЧ НОМЕР_3 ; п. 13- з 27.08.2024 року медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_12 визнаний придатним за гр. ІІ ст. 64 В розкладу хвороб від 2008 №402 (а.с.33-35).

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.08.2024 року №189-М призвано на військову службу з 27.08.2024 року за загальною мобілізацією для комплектування Військової частини НОМЕР_3 солдата запасу ОСОБА_1 .
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 28.08.2024 року №263 28.08.2024 року солдата ОСОБА_1 зараховано до особового складу частини та всіх видів забезпечення з 29.08.2024 року (а.с.32).
Не погоджуючись із наказами ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_3 , позивач оскаржив їх до суду. 
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.
За змістом частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 “Про введення воєнного стану” у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває до теперішнього часу.
Згідно із положеннями ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.12.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Частиною 1 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до ч. 2, 4 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно ч. 5 ст. 33 Закону № 2232-ХІІ військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Порядок № 1487, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном.
Військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період (п. 3 Порядку № 1487).
Згідно п. 22 Порядку № 1487 взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється відповідно до Закону № 2232-ХІІ.
Підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього визначені в статті 37 Закону № 2232-ХІІ.
Пунктом 6 частини шостої статті 37 Закону № 2232-ХІІ в редакції, що була чинною до 18.05.2024, встановлено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
11.04.2023 Верховною Радою України прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" № 3633-ІХ, який набрав чинності 18.05.2024 (далі Закон № 3633-ІХ).
Відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ, у редакції, чинній з 18.05.2024, встановлено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Однак, станом на момент призову позивача частина 6 статті 37 Закону № 2232-ХІІ не містила такої підстав для виключення з військового обліку осіб, раніше засуджених до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Окрім того, згідно пункту 4 розділу «Загальні питання» Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані, зокрема, особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України; особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ; засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
З огляду на наведені вище положення Закону № 2232-ХІІ та Порядку № 560, з 18.05.2024 особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, зобов`язані перебувати на військовому обліку та можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Законодавство не передбачає збереження стану (статусу) виключення з військового обліку для осіб, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Водночас, такі особи підлягають взяттю на військовий облік, зокрема військовий облік військовозобов`язаних, на загальних підставах, передбачених ч. 1 ст. 37 Закону № 2232-XII, якщо відсутні передбачені чинною редакцією ч. 6 ст. 37 Закону №2232-XII підстави для виключення з військового обліку.
Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України в Рішенні від 13 травня 1997 року № 1-зп/1997 зазначив, що стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.
Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держави (Преамбула Конституції України).
Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).
Суд вважає безпідставним посилання позивача на те, що повторне взяття на військовий облік на підставі нових законів є обмеженням його конституційних прав і свобод, оскільки позивач не наводить посилання на конкретне, передбачене Конституцією України право та/або свободу, яке б було обмежено внаслідок взяття позивача на військовий облік у зв`язку із необхідністю виконання конституційного обов`язку позивача, як громадянина України, щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який встановлено статтею 65 Конституції України.
Законне взяття позивача на військовий облік не може вважатися звуженням змісту та обсягу його існуючих конституційних прав і свобод.
У спірних правовідносинах відсутні підстави стверджувати про наявність зворотної дії закону або іншого нормативно-правового акта в часі, оскільки такі виникли після 18.05.2024, тобто після внесення відповідних змін до Закону № 2232-XII.
Суд відхиляє покликання позивача на те, що він не підлягав постановці на військовий облік як особа, яка була засуджена. Суд приймає до уваги аргументи ІНФОРМАЦІЯ_9 , що викладені у відзиві на позовну заяву.
Суд погоджується із тим, що ЗУ №3633 від 11.04.2024 року (ст.37) було викладено ст.37 у новій редакції, згідно якої особи, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, не підлягають виключенню з військового обліку.
Отже, оскільки у цій справі в межах спірних правовідносин не встановлено протиправних дій/бездіяльності або рішень відповідача, які б порушували права позивача, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача 1 виключити дані про перебування позивача на військовому обліку військовозобов`язаних з Реєстру не підлягають задоволенню.
Щодо решти позовних вимог, суд зазначає наступне.
Як було зазначено вище, відповідно до положення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядку № 560, з 18.05.2024 особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі чи виправних робіт за вчинення тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, підлягають взяттю на військовий облік та можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Як встановив суд, позивач пройшов медичний огляд військово-лікарською комісією та відповідно до військового квитка військово-лікарської комісії був визнаний придатним до військової служби з 27.08.2024 року медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_12 за гр. ІІ ст. 64 В розкладу хвороб від 2008 №402 (а.с.33-35).
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що Військовою частиною НОМЕР_3 було правомірно видано наказ, згідно з яким позивач був зарахований до списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та перешкод для цього не було.
Водночас, у питанні скасування акта індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (зокрема, таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 травня 2021 року у справі № 9901/286/19, від 8 вересня 2021 року у справі № 816/228/17, Касаційний адміністративний суд у рішеннях від 14 липня 2021 року у справі № 9901/96/21, від 27 жовтня 2022 року у справі № П/9901/97/21).
Матеріалами справи підтверджується, що на час звернення позивача до суду з цим позовом позивач вже не був військовозобов`язаним, а мав статус військовослужбовця, оскільки зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 . Тобто, позивач вважається таким, що з моменту прийняття на військову службу виключений з військового обліку військовозобов`язаних.
Видаючи оспорюваний наказ про зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 , командир військової частин виходив з того, що, направляючи особу до військової частини , територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснив всі передбачені законом заходи, спрямовані на встановлення наявності/відсутності законних підстав, зокрема, для реалізації права позивача на звільнення від призову на військову службу.
Командир військової частини не мав права не зарахувати позивача до особового складу військової частини, адже отримав усі передбачені чинним законодавством документи та беззаперечні правові підстави для видання оспорюваного позивачем наказу.
Відповідно до приписів п. 14 Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року № 280 (далі - Інструкція № 280) зарахування до списків особового складу військової частини прибулого особового складу (або прийому на роботу працівників) здійснюється наказом по стройовій частині у день їх прибуття (прийому на роботу) до військової частини.
Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини (про прийом на роботу працівника) є: для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця.
Згідно з п. 17 Інструкції № 280 забороняється зараховувати до списків особового складу військової частини наказом по стройовій частині осіб, які прибули без документів.
Докази на підтвердження заборони відповідачу видати наказ про зарахування позивача до списків особового складу військової частини відсутні.
Крім того, відповідно до пунктів 4-7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008), громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.
Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом № 2232-XII. Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Згідно з частиною третьою статті 24 Закону № 2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пункту 12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Суд враховує, що після видання наказу про зарахування до списків особового складу виникли нові правовідносини щодо проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, які не передбачають звільнення з військової служби шляхом скасування рішення про зарахування до списків особового складу військової частини чи визнання відповідних дій протиправними.
Правовідносини між позивачем та відповідачем пов`язані з мобілізацією позивача завершилися прийняттям наказу про призов по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_9 та направлення позивача до Військової частини НОМЕР_3 для проходження військової служби.
Верховний Суд у постанові від 05.02.2025 у справі №160/2592/23 дійшов висновку, що: "…У контексті вказаного варто наголосити, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу…".
Отже направлення позивача на військову службу свідчить про реалізацію такого наказу та виникнення нових правовідносин - правовідносин між позивачем та Військовою частиною НОМЕР_3 , які стосуються не мобілізації, а вже проходження військової служби.
Оскільки призов позивача було здійснено правомірно, наказ Військової частини НОМЕР_3 про зарахування позивача до складу цієї частини також є правомірним та скасуванню не підлягає.
Посилання на те, що у позивача наявна незнята та непогашена судимість суд відхиляє, позаяк така підстава не передбачена жодним нормативно-правовим актом, в тому числі на які посилається у позовній заяві позивач, як підстава для неможливості його призову під час мобілізації, на особливий період.
Проаналізувавши наведене вище в сукупності та в контексті встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, що накази відповідачів відповідають вимогам чинного законодавства та не порушують прав позивача.
Суд також враховує інші аргументи та доводи позивача, зазначені у позові, однак зауважує, що вони не мають визначального впливу на правильне вирішення судом справи, оскільки встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для прийняття рішення по суті спору про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наведеного вище суд дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, у тому числі стосовно вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_3 виключити позивача зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 та визнання протиправним та скасування наказу №301 від 05.10.2024 року, оскільки ці позовні вимоги є похідними від скасування наказів №189-М та №263.
Витрати зі сплати судового збору покладаються судом на позивача (ст.ст.139,143 КАС України).

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії– відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст.293, 295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян

.