Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
24 червня 2026 року справа №640/17440/21 

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої Ольги Вікторівни, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Приватного підприємства "Укргідтрансбуд" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "Укргідтрансбуд" (далі по тексту - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту - відповідач), у якій просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 23.01.2020 №0002110504 у повному обсязі.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом Приватного підприємства "Укргідротраснбуд" до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
На виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399, Київським окружним адміністративним судом направлено адміністративну справу №640/17440/21 за позовною заявою Приватного підприємства "Укргідтрансбуд" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - до Харківського окружного адміністративного суду.
Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04.03.2025 справу передано на розгляд судді Ніколаєвій Ользі.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач провів документальну перевірку та протиправно прийняв податкові повідомлення-рішення, зокрема, від 23.01.2020 №0002110504 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 83 358,00грн. Позивач не погоджується з вказаним податковим повідомленням-рішенням, вважає його незаконним, безпідставним та таким, що підлягає скасуванню.
Відповідачем подано відзив, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.
Представником позивача надано відповідь на відзив, в якому заперечував проти доводів відповідача.
Відповідачем подано клопотання, в якому він просив врахувати усі попередньо подані процесуальні документи та відмовити у задоволенні позовних вимог.
Розглянувши усі надані сторонами документи, у тому числі ті, які надійшли до суду через систему "Електронний суд" та наявні у підсистемі "Діловодство спеціалізованого суду" з моменту звернення позивачем до суду з цією позовною заявою, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.
На підставі наказу від 10.12.2019 №4287 посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача відповідно до п.200.11 ст.200 Податкового Кодексу України, на підставі п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового Кодексу України по взаємовідносинах із ТОВ "ЛАТОНІК" за жовтень 2017 року та з ТОВ "ТД "МЕТАЛБУДПОСТАЧ" за лютий 2018 року, щодо визначених показників декларацій з податку на додану вартість за вказані податкові періоди.
За результатами зазначеної перевірки контролюючим органом складено акт від 21.12.2019 №444/26-15-05-04-04/31987638, яким встановлено порушення позивачем вимог пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України (з наступними змінами та доповненнями), що призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 53.572,00 грн (за жовтень 2017 року на загальну суму 47.719,00 грн за лютий 2018 року на загальну суму 5.853,00 грн).
На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.01.2020 №0002110504, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 83.358,00 грн (53.572,00 грн - за податковими зобов`язаннями, 26.786,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями), яке і є предметом спору у цій адміністративній справі.
Відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Щодо підстав проведення перевірки відповідно до ст. 78 ПК України. Позивач обґрунтовано вказує на порушення порядку направлення запиту та відсутність належного повторного запиту після надання відповіді від 12.08.2019, проте суд вважає, що податковий орган не довів наявність достатніх підстав для проведення позапланової невиїзної перевірки відповідно до пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України.
Щодо порядку проведення перевірки та оформлення її результатів відповідно до ст. 79 ПК України. Акт перевірки не містить конкретних посилань на первинні документи, які б беззаперечно спростовували реальність господарських операцій. Посилання виключно на податкову інформацію та протоколи допиту не відповідає вимогам п. 5 розділу II Порядку оформлення результатів документальних перевірок.
Відповідно до п.3 ст. 5 та п. 1 ст. 7 Господарського Кодексу України від 16.01.2003 №436-IV визначено: «Суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства».
Відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами».
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
За правилами п.20.3 ст.20 ПК України, контролюючим органам забороняється вимагати від платника податків надання:
інформації, що була отримана контролюючим органом раніше в установленому законом порядку, в тому числі інформації, що міститься та опрацьовується в інформаційних базах, що ведуться відповідно до статті 74 цього Кодексу;
документів, у яких містяться відомості, внесені до відповідних інформаційних баз, що ведуться відповідно до статті 74 цього Кодексу.
Відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно з п.121.1 ст.121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.
Суд зауважує, що контролюючий орган повинен чітко визначати предмет позапланової невиїзної перевірки та не має права розширювати його під час перевірки.
Як було зазначено, відповідно до п.85.2 ст.85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки. При цьому великий платник податків на запит контролюючого органу зобов`язаний також надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації кваліфікованого електронного підпису підзвітних осіб копії таких документів, що створюються ним в електронній формі з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, не пізніше двох робочих днів, наступних за днем отримання запиту.
Отже, платник зобов`язаний надати контролюючому органу в повному обсязі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, обов`язок надання документів не надає контролюючому органу права витребовувати будь-які документи поза межами предмета перевірки.
Пунктом 78.2 ст. 78 ПК України передбачено, що контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків. 
Крім того, згідно з п. 20.3 ст. 20 ПК України контролюючим органам забороняється вимагати від платника податків надання: інформації, що була отримана контролюючим органом раніше в установленому законом порядку, в тому числі інформації, що міститься та опрацьовується в інформаційних базах, що ведуться відповідно до статті 74 цього Кодексу; документів, у яких містяться відомості, внесені до відповідних інформаційних баз, що ведуться відповідно до статті 74 цього Кодексу.
Отже, якщо контролюючий орган вважає, що для перевірки необхідні дані попередніх періодів, які вже досліджувались і за ними складені акти, контролюючий орган має діяти у межах закону та у спосіб ним передбачений, а саме використовувати вже наявну податкову інформацію та матеріали попередніх перевірок, а не повторно витребовувати первинні документи поза межами предмета перевірки.
Крім того як було зазначено вище, відповідно до п.73.3 ст.73 ПК України, запит контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 
1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 
2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 
3) печатку контролюючого органу.
Пункт 73.3 ПК України також встановлює спеціальну гарантію платника податків: у разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.
Суд зазначає, що застосування відповідальності за п. 121.1 ПК України можливе лише за умови, якщо контролюючий орган витребував документи у випадках, передбачених Кодексом, та саме такі документи, які належать або пов`язані з предметом перевірки (п. 85.2 ПК України), а дії контролюючого органу щодо витребування документів були законними.
Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон України №996-XIV) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов`язкові реквізити:
назву документа (форми);
дату складання;
назву підприємства, від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;
особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.
Отже, необхідною умовою для віднесення сум господарських операцій на витрати з податку на прибуток є факт придбання товарів і послуг з метою їх використання у господарській діяльності.
Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснено та підтверджено належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Згідно з п. 185.1 ст. 185 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 ПК України у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 цього Кодексу.
Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити:
а) порядковий номер податкової накладної;
б) дата складання податкової накладної;
в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;
г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу);
ґ) виключено;
д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;
е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;
є) ціна постачання без урахування податку;
ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;
з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;
и) виключено;
і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).
Відповідно до п. 201.7 ст. 201 ПК України:
Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно п. 198.3 ст.198 ПК України встановлено, що «Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
- придбанням або виготовленням товарів та надання послуг;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду...».
Відповідно до п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Правовий аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Відповідно до абзацу 2 п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704: господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Відповідно до п.2.15 та п.2.16 вказаного Положення №88 не приймають до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.
Підпунктом 201.10 ст. 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.
Покупцю товарів/послуг податкова накладна/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законодавства щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.
З метою отримання продавцем зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування, що підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних покупцем, такий продавець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунок коригування в електронному вигляді. Такий розрахунок коригування вважається зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими продавцем.
Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.
Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.
Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
Позивачем документально оформлено операції щодо придбання послуг. У ході проведення перевірки встановлено взаємовідносини з контрагентом ТОВ «ЛАТОНІК» :
Відповідно до Єдиного реєстру податкових накладних (далі - ЄРПН) за жовтень 2017 року ТОВ «ЛАТОНІК» зареєстровано податкові накладні на адресу ПП «УКРГІДРОТРАНСБУД», які в подальшому були включені до складу податкового кредиту ПП «УКРГІДРОТРАНСБУД» у жовтні 2017 року та відображені в податковій декларації з податку на додану вартість за жовтень 2017 року.
Щодо реальності господарських операцій. Відповідно до пп. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 44.1 ст. 44 ПКУ право на формування податкового кредиту виникає за умови реального вчинення господарської операції, підтвердженої належно оформленими первинними документами.
Відповідно до статті 83 Кодексу, матеріалами, які є підставами для висновків під час проведення перевірок є:
- документи, визначені цим Кодексом;
- податкова інформація;
- інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.
Суд дослідивши матеріали справи зазначає наступне: 
Позивачем надано наступні документи:
- податкові накладні, зареєстровані в ЄРПН;
- первинні документи (договори, акти виконаних робіт);
- підтвердження оплати;
- відповіді контрагентів про підтвердження взаємовідносин;
- докази використання результатів робіт у власній господарській діяльності.
Проте, відповідач посилається на те, що відсутні трудові та матеріальні ресурси у контрагентів та на протокол допиту директора ТОВ "ЛАТОНІК".
Суд вважає такі докази недостатніми для висновку про нереальність операцій з таких підстав. Протоколи допиту свідків у кримінальному провадженні без ухваленого обвинувального вироку суду не є належними та допустимими доказами у податковому спорі (відповідно до ст. 72 КАС України). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.01.2017 у справі №815/6124/13-а, постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 у справі №21-47а10, а також у постанові КАС Верховного Суду України від 05.05.2023 у справі №1340/5998/18, а отже протокол допиту керівника ТОВ «Латонік» не може бути доказом у справі за відсутності вироку суду. 
Відсутність ресурсів у контрагента сама по собі не свідчить про нереальність операцій для платника, якщо останній діяв добросовісно та підтвердив реальний рух активів (Постанова Верховного Суду України від 07.07.2022 у справі №160/3364/19). Контрагенти на момент операцій були зареєстрованими платниками ПДВ, їх податкові накладні зареєстровані в ЄРПН. 
Таким чином, податковий орган не довів нереальність господарських операцій у розумінні норм ПКУ.
З огляду на викладене, суд дійшов висновків, що податкове повідомлення-рішення від 23.01.2020 №0002110504 є протиправним та підлягає скасуванню.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Принцип індивідуальної відповідальності платника податків також застосував ЄСПЛ у рішеннях у справах "Бізнес Супорт Центр проти Болгарії", "Булвес АД проти Болгарії", "Інтерсплав проти України", визначивши, що платник податків не може нести відповідальність за зловживання свого контрагента, якщо не буде доведено залученість цього платника до таких зловживань.
Приписами частин першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Приписами частин першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, суд вважає, що наявні правові підстави для повного задоволення позовної заяви.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Приватного підприємства "Укргідтрансбуд" (вулиця Тростянецька, будинок 5-А, квартира 20, місто Київ, 02091, код ЄДРПОУ: 31987638) до Головного управління ДПС у м. Києві (вулиця Шолуденка, будинок 33/19, місто Київ, 04116, код ЄДРПОУ: 39439980) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 23.01.2020 №0002110504.
Стягнути з Головного управління ДПС у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь Приватного підприємства "Укргідтрансбуд" у розмірі 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).
Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА