УХВАЛА

27 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 580/907/25
адміністративне провадження № К/990/15374/26 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду 
Мацедонської В.Е.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року 
у справі № 580/907/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів, -
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби щодо затримки виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09.04.2024 у справі №580/569/24 у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу;
- стягнути з Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби на його користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09.04.2024 у справі №580/569/24 за період з 10.04.2024 до 24.12.2024 включно в сумі 248 057,25 грн. з утриманням зі вказаної суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року, відмовлено повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби про:
визнання протиправною бездіяльності щодо затримки виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09.04.2024 у справі №580/569/24 у частині поновлення його на посаді та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу;
стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09.04.2024 у справі №580/569/24 за період з 10.04.2024 до 24.12.2024 включно в сумі 248057,25грн з утриманням зі вказаної суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з таких підстав.
Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 351 цього Кодексу.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Під час перевірки касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстави касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
В обґрунтування скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень не врахували висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Суду від 27.05.2020 у справі № 2а-2995/12/1370 щодо положення статті 236 КЗпП України.
Верховний Суд відхиляє доводи скаржника, що судами попередніх інстанцій застосовано норму права без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у вказаній постанові, з огляду на таке.
Висновки, викладені у постанові Верховного Суду, перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених обставин у кожній конкретній справі окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.
Дослідивши зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності з урахуванням обставин кожної зазначеної справи, колегія суддів дійшла висновку про помилковість доводів касаційної скарги, оскільки висновки Верховного Суду, на які посилається скаржник, не суперечать висновкам, які викладені у цій справі та стосуються правовідносин, які не є подібними, оскільки встановлені судами в цій справі обставини, відрізняються від обставин, встановлених у справах, на які посилається скаржник.
Отже, оскільки висновки, на які посилається скаржник, є незастовні до даних правовідносин, то Суд вважає недоведеним наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Водночас, Суд звертає увагу, що Верховним Судом сформовано правовий висновок у постанові від 19 грудня 2025 року у справі № 260/8573/23 щодо застосування ст. 236 КЗпП України, а саме: оскільки стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді є спеціальним видом відповідальності роботодавця, а саме особи, яка зобов`язана судовим рішенням та/або в силу закону видати наказ про поновлення незаконно звільненого працівника на посаді, то належним відповідачем, який, відповідно до статті 236 КЗпП України, має нести відповідальність за затримку виконання рішення суду про поновлення працівника на посаді, є уповноважений орган (його посадова особа), до повноважень якого, в силу відповідного закону, належить вирішення питання про поновлення працівника на посаді.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційною скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року у справі № 580/907/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська