ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року	 	Справа № 914/750/26	
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Головуючого судді Іванчук С.В., суддів Міліціанов Р.В., Ржепецький В.О., розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства “Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва” б/н від 07.04.2026 (вх. №01-05/1063/26 від 08.04.2026)
на ухвалу Господарського суду Львівської області від 30.03.2026 року про повернення позовної заяви 
у справі №914/750/26
за позовом: Комунального підприємства “Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва”, м.Київ
до відповідача: Приватного підприємства “Енерготрансзахід”, м.Львів
про: визнання недійсною додаткової угоди та стягнення грошових коштів.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовної заяви та оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Комунального підприємства “Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва” до Приватного підприємства “Енерготрансзахід” про визнання недійсною додаткової угоди та стягнення грошових коштів.
Предметом спору є визнання недійсною додаткової угоди від 10.10.2025 та стягнення заборгованості, пені та штрафу із Приватного підприємства «Енерготрансзахід» на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» згідно договору про закупівлю електричної енергії № 586/01/25 від 20.01.2025. 
Ухвалою від 18.03.2026 суд залишив позовну заяву без руху та надав позивачу строк у п`ять календарних днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, а саме: надати обґрунтований розрахунок спірної суми; уточнення щодо позовних вимог; надати докази оплати судового збору за немайнову вимогу; зазначити в кого знаходяться оригінали доказів.
25.03.2026 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків (вх. № 8488/26).
Ухвалою Господарський суд Львівської області від 30.03.2026 року позовну заяву Комунального підприємства “Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва” до Приватного підприємства “Енерготрансзахід” про визнання недійсною додаткової угоди та стягнення грошових коштів повернув позивачу .
Ухвалу обґрунтовано тим, що позивачем не виконано в повному обсязі вказівки суду, викладені в ухвалі від 18.03.2026. про залишення без руху, зокрема не надано обґрунтований розрахунок позовних вимог. Також, в ухвалі про повернення позовної заяви зазначено про те, що долучений ордер на надання правничої (правової) допомоги на підтвердження повноважень адвоката Білоуса Віталія Олеговича надано до суду у pdf форматі, не містить власноручного підпису адвоката – Білоуса Віталія Олеговича, та не додано доказів на підтвердження підписання вказаного ордеру на надання правничої (правової) допомоги електронним підписом.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Не погодившись із указаною ухвалою, Комунальне підприємство “Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва” подало апеляційну скаргу до Західного апеляційного господарського суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №914/750/26 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Іванчук С.В. - головуючий суддя, члени колегії суддів – Міліціанов Р.В., Ржепецький В.О.
Ухвалою від 13.04.26р. Західний апеляційний господарський суд залишив апеляційну скаргу без руху та встановив апелянту строк для усунення недоліків. Апелянт усунув недоліки апеляційної скарги. Апеляційний господарський суд ухвалою від 21.04.2026 відкрив апеляційне провадження у справі у письмовому провадженні без повідомлення учасників та проведення судового засідання.
Учасники справи отримали ухвалу про відкриття апеляційного провадження у справі 21.04.2026, що підтверджується довідками про доставку електронних листів.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 271 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 2 статті 273 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи.
Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду
Печерського району м. Києва» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 30.03.2026 у справі № 914/750/26.
Скаржник зазначає, що підставами подання вказаної апеляційної інстанції є те, що ухвала про повернення позовної заяви (ст. 185 ЦПК України) винесена помилково, оскільки відсутні порушення вимог статей 175-177 ЦПК України, суддею першої інстанції безпідставно визнано недоліки неусунутими.
Крім того, апелянт зазначає, що основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права, застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження.
Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції
Щодо правомірності повернення позовної заяви судом першої інстанції
Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що підставою для повернення позову було недотримання вимог ст.162 ГПК України, зокрема в частині не подання обґрунтованого розрахунку позовних вимог, та зазначення в ухвалі про подання належного доказу в підтвердження повноважень представника. Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги підлягають оцінці саме у контексті вказаних підстав повернення позовної заяви.
Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
У відповідності до вимог ч.1-2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим кодексом. Заявами по суті є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення ; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Згідно з частиною 1 статті. 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Згідно з частиною першою статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Сторони користуються рівними процесуальними правами (частина 1 статті 46 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас права сторін, в тому числі право позивача на пред`явлення позову, не є абсолютними і може бути реалізованим лише за умови дотримання встановленого процесуального порядку. Це покликано забезпечити своєчасний і впорядкований розгляд справи, а також запобігти затягуванню судового процесу.
Європейський суд з прав людини, рішення якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ як джерело права, притримується позиції, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (до прикладу, рішення у справі «Шишков проти Росії» (Shishkov v. Russia), № 26746/05, параграф 110, від 20.02.2014). 
Згідно з частиною 3 статті 162 ГПК України позовна заява повинна містити, серед іншого вказано: - зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягується чи оспорюється; - зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав та інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; - виклад обставин , якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини ; правові підстави позову; - перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви ; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).
Процесуальний наслідок недодержання особою вимог статті 162,164,172 ГПК України при зверненні з позовною заявою передбачений частиною першою статті 174 ГПК України, згідно з якою суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 
Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.
Позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (ч.4 ст. 174 ГПК України).
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.03.2026р. залишено позовну заяву без руху та надано позивачу строк п`ять календарних днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, а саме: надати обґрунтований розрахунок спірної суми; уточнення щодо позовних вимог; надати докази оплати судового збору за немайнову вимогу; зазначити в кого знаходяться оригінали доказів.
25.03.2026 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків (вх. № 8488/26), в якій позивач уточнив позовні вимоги; надав докази оплати судового збору за немайнову вимогу, зазначив в кого знаходяться оригінали доказів.
Одночасно, в ухвалі про повернення позовної заяви, зокрема зазначено, що позивачем не виконано в повному обсязі вказівки суду, викладені в ухвалі від 18.03.2026. про залишення без руху, та не надано обґрунтований розрахунок позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивачем у тому числі заявлено, майнові вимоги про стягнення заборгованості за не поставлену електроенергію у період часу із 01.11.2025 по 30.11.2025 на суму 192464,75 грн., спільно із пенею у розмірі 0,1% вартості непоставленої електричної енергії на суму 192,46 грн. та штрафом 7% від вказаної вартості на суму 13 472,53 грн.; заборгованість за не поставлену електроенергію у період часу із 01.12.2025 по 31.12.2025 на суму 359 411,99 грн., спільно із пенею у розмірі 0,1% вартості непоставленої електричної енергії на суму 359 грн. 41 коп. та штрафом 7% від вказаної вартості на суму 25158,77грн.
До заяви про усунення недоліків позивач не долучив розрахунків заявлених позовних вимог, однак у заяві про усунення недоліків позивач, зокрема зазначив, що розрахунок ціни позову проводився згідно обсягу спожитої електроенергії у листопаді та грудні місяцях 2025 року, помноженого на 7,3199999782 грн/кВт*год. з ПДВ (ціна у договорі про закупівлю електричної енергії № 586/01/25 від 20.01.2025). Крім цього, пеня 0,1% та 7% штрафу розраховано згідно умов п. 8.2. договору від 20.01.2025 із вартості непоставленої електричної енергії за вказаний період.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.
Згідно із правовою позицією ВП ВС від 31 серпня 2023 року у справі № 990/114/23, зокрема зазначається, що суд першої інстанції, ставлячи питання про залишення позовної заяви без руху, а в подальшому повертаючи позовну заяву, підставою невідповідності позовної заяви вимогам статті 160 КАС зазначив те, що позивач не обґрунтував розрахунок шкоди, заподіяної бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 160 КАС позовна заява, крім інших обов`язкових реквізитів, має містити зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. При цьому КАС не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а наділяє позивача правом визначати учасників справи та довільно викласти зміст позовних вимог спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні. Отже, стаття 160 КАС не конкретизує вимоги щодо змісту позовної заяви, який викладається позивачем в довільній формі. Головним є те, щоб позовна заява містила виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, достатність яких в подальшому має бути оцінена судом в ході судового розгляду справи по суті. Суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги. Після відкриття провадження у справі суд першої інстанції в разі наявності підстав, визначених адміністративним процесуальним законодавством, може провести підготовче судове засідання, у якому мають бути з`ясовані всі питання, визначені статтею 173 КАС, зокрема, щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів тощо. Із позовної заяви вбачається, що вона містила розрахунок суми, що стягується, на сторінках № 16, 18 (щодо матеріальної шкоди) і на сторінках № 19-22 (щодо моральної шкоди) позовної заяви із зазначенням номерів та дат квитанцій, чеків, дат та сум платежів тощо. Крім того, позивач додав до заяви докази, які він вважав за необхідне надати суду, якщо ж вони при розгляді справи не підтвердять позовні вимоги, то це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях адміністративного процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу. Враховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження в справі на підставі наданих позивачем позовної заяви і доданих до неї доказів. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, і є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до цього суду для продовження розгляду.
Враховуючи вищевикладене, зазначення в заяві про усунення недоліків позовної заяви, порядку та способу розрахунку заявлених до стягнення сум, передчасними є висновки суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви.
Щодо, долучення не належних доказів в підтвердження повноважень представника позивача, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 5 ст. 164 ГПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.
Господарський суд Львівської області повернув скаргу, мотивуючи це тим, що наданий адвокатом ордер не містив власноручного підпису або електронного підпису адвоката. Суд зазначив, що такий ордер не відповідає вимогам Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та Положенню про ордер на надання правничої допомоги. 
Відповідно до ч. 4 ст. 60 ГПК України повноваження адвоката, як представника, підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".
Судом першої інстанції встановлено, що позовну заяву сформовано та подано до Господарського суду Львівської області через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" адвокатом Білоусом Віталієм Олеговичем, відтак, відповідно до частини 4 статті 60 ГПК України та частини 5 статті 164 ГПК України, до позовної заяви повинно бути додано довіреність чи ордер, що підтверджують повноваження адвоката.
Відповідно до частини другої статті 26 Закону №5076-VI ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.
Рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року №41 затверджено Положення про ордер на надання правничої допомоги нова редакція (https://zakon.rada.gov.ua/rada/show/vr041871-19#Text). Згідно з пунктом 4 Положення №41 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням. Відповідно до пункту 9 Положення №41 ордер, що видається адвокатом, який здійснює свою діяльність індивідуально, підписується адвокатом (власноручно або електронним підписом) та посвідчується печаткою адвоката (за її наявності).
Пунктом 12.15 Положення №41 ордер вважається підписаним адвокатом (керівником адвокатського бюро/адвокатського об`єднання), якщо у графі "Адвокат" міститься або власноручний (фізичний) підпис; або ордер засвідчено електронним підписом; або електронним підписом засвідчено документ, додатком до якого є ордер.
Водночас, суд апеляційної інстанції та суд першої інстанції встановив, що позовну заяву від імені КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського районгу м.Києва» , разом з доданими до неї документами, серед яких був й ордер, подано через систему "Електронний суд", підписано адвокатом Білоусом Віталієм Олеговичем шляхом накладення його електронно-цифрового підпису.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доданий до позовної заяви ордер, скріплений електронним цифровим підписом із застосуванням системи "Електронний суд", вважається підписаним, та підтверджує повноваження адвоката Білоуса Віталія Олеговича, як представника позивача .
За подібних обставин касаційний суд у постанові від 06 листопада 2024 року в справі №483/346/24 підкреслив, що гарантування кожному права на судовий захист та заборона обмеження в такому праві, зокрема, в умовах інтенсивної діджиталізації суспільства, повномасштабної збройної агресії рф проти України та введення воєнного стану на всій території України, спонукають до сприяння в забезпеченні плюралізму способів взаємодії між судами та учасниками судового процесу, способів підписання ордеру, а не їх обмеження судами.
Таким чином, ордер на надання правничої (правової) допомоги, виданий відповідно до Закону №5076-VI, що подається до суду в електронній формі через підсистему "Електронний суд", вважається належним чином оформленим та підтверджує повноваження адвоката на представництво інтересів особи в суді, якщо такий ордер підписаний (засвідчений) кваліфікованим електронним підписом (далі - КЕП) адвоката, який ідентифікує його особу, а відповідність ордера типовій формі, затвердженій Радою адвокатів України, та наявність у ньому всіх обов`язкових реквізитів може бути перевірена судом за допомогою загальнодоступних засобів, зокрема через офіційний веб-сайт Національної асоціації адвокатів України. ( правова позиція викладена у постанові ВС від 29.01.2025 у справі 300/7062/23).
Впровадження системи "Електронний суд" є важливим кроком на шляху до цифровізації правосуддя та забезпечення ефективного доступу до нього. Визнання юридичної сили документів, поданих в електронній формі та підписаних КЕП, є необхідною умовою функціонування цієї системи.
Закон №2155-VIII визначає, що КЕП за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису. Відтак, накладення КЕП на електронний документ є аналогом його підписання власноруч.
Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи (КМРЄ) Rec(2001)3 "Щодо надання громадянам судових та інших юридичних послуг з використанням новітніх технологій" ("Recommendation Rec(2001)3 of the Committee of Ministers to member states on the delivery of court and other legal services to the citizen through the use of new technologies"; https://hcj.gov.ua/sites/default/files/field/rec_2001_3_2001_02_28.pdf) передбачає наступні положення: засоби зв`язку з судами й іншими юридичними установами слід якомога більше спростити, застосовуючи новітні технології; це передбачає за умови дотримання вимог безпеки й таємниці приватної інформації: можливість відкриття провадження за допомогою електронних засобів, можливість здійснення подальших процесуальних дій у середовищі електронного документообігу, можливість одержувати відомості про хід справи шляхом одержання доступу до судової інформаційної системи.
Рекомендація (КМРЄ) CM/Rec(2009)1 "Щодо електронної демократії (e-демократії)" (Recommendation CM/Rec(2009)1 of the Committee of Ministers to member states on electronic democracy (e-democracy); https://www.coe.int/t/dgap/goodgovernance/activities/key-texts/recommendations/Recommendation_CM_Rec2009_1_en_PDF.pdf) містить наступні норми: електронна демократія охоплює, зокрема, електронний парламент, електронне законодавство, електронне правосуддя (С.35); електронне правосуддя - це використання інформаційно-комунікативних технологій (ІКТ) у здійсненні правосуддя всіма зацікавленими сторонами судової системи з метою підвищення ефективності та якості надання публічних послуг, зокрема, особам та підприємствам; це включає електронне спілкування та обмін даними, а також доступ до судової інформації (С.38); оскільки судова система є ключовим компонентом демократії, електронне правосуддя є важливим аспектом електронної демократії; головною метою електронного правосуддя є підвищення ефективності судової системи та якості правосуддя; доступ до правосуддя є одним з аспектів доступу до демократичних інститутів та процесів; електронне правосуддя має підвищити якість судових послуг для людей та підприємств шляхом використання інформаційно-комунікаційних технологій для прискорення судових розглядів, підвищення загальної якості послуг та підвищення прозорості; електронне правосуддя має забезпечувати зручний доступ до юридичної та судової інформації для громадськості, включаючи ділову та фінансову спільноту, практикуючих юристів, судові органи та суди, з належною повагою до прав особи; електронне правосуддя має включати інформативні веб-сайти судів, національні та міжнародні портали, розвиток онлайнових систем "відстеження справ", використання методів відеоконференцзв`язку та стандартів для електронного обміну інформацією; щоб судова система могла ефективно функціонувати в епоху інформації, електронний обмін даними між установами всередині країни та за кордоном має бути юридично визнаний та широко використовуватися (G 46-49).
Регламент (ЄС) №910/2014 Європейського Парламенту та Ради від 23 липня 2014 року "Щодо електронної ідентифікації та довірчих послуг для електронних транзакцій на внутрішньому ринку (eIDAS)" (Regulation (EU) №910/2014 on electronic identification and trust services for electronic transactions in the internal market; https://eur-lex.europa.eu/eli/reg/2014/910/oj/eng) встановлює, що електронний підпис не може бути позбавлений юридичної сили чи прийнятності як доказ у судових процесах лише через те, що він в електронній формі або не відповідає вимогам для кваліфікованого електронного підпису; кваліфікований електронний підпис має юридичну силу, рівнозначну власноручному підпису (стаття 25); держави-члени, які вимагають використання електронного підпису для доступу до онлайн-послуг державних органів, повинні визнавати як кваліфіковані електронні підписи, так і ті, що відповідають відповідним сертифікатам. Це стосується адвокатів, які можуть використовувати підпис для представлення інтересів клієнтів у державних процесах (стаття 27); електронний документ не може бути позбавлений юридичної сили чи прийнятності як доказ у судових процесах лише через те, що він в електронній формі (стаття 46).
Згідно із затвердженими Європейською комісією з ефективності правосуддя (ЄКЕП) Керівні принципи щодо подання документів до суду в електронній формі та цифровізації судів CEPEJ(2021)15 (European commission for the efficiency of justice. Guidelines on electronic filing (e-filing) and digitalisation of courts; https://rm.coe.int/cepej-2021-15-en-e-filing-guidelines-digitalisation-courts/1680a4cf87) правила, закони та практики, що ґрунтуються на (та/або необхідні для) цифровізації, не повинні мати жодного негативного впливу або ставити під загрозу незалежність судової системи, суддів та адвокатів; для цілей електронного подання: всі судові документи мають оброблятися виключно в електронній формі (як електронні документи) з дотриманням автентичності, цілісності та конфіденційності; кваліфіковані електронні підписи (або еквівалентні послуги) слід застосовувати до певних типів правових актів для забезпечення їх автентичності та цілісності (статті 55-58).
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, про неправильне застосування судом першої інстанції положень підпункту 12.15 пункту 12 Положення №41, тому зазначення в ухвалі суду першої інстанції щодо подання документів в підтвердження повноважень представника позивача, що не відповідають вимогам частини четвертої статті 60 та ч.5 ст. 164 ГПК України є помилковими.
Враховуючи вищевикладене в сукупності, ухвала Господарського суду Львівської області від 30.03.2026 у справі № 914/750/26 прийнята із неналежною оцінкою обставин, що призвело до помилкового висновку суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви без розгляду, у зв`язку із чим допущено порушення норм процесуального права, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.
Статтею 277 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із загальними правилами статті 129 ГПК України, розподіл сум судового збору повинен бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи.
Керуючись ст.ст.129, 236, 254, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Львівської області від 30.03.2026 у справі №914/750/26 – задоволити.
Ухвалу Господарського суду Львівської області від 30.03.2026 у справі №914/750/26 – скасувати.
Справу № 914/750/26 направити для розгляду до Господарського суду Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя Іванчук С.В.,
Суддя Міліціанов Р.В.,

Ржепецький В.О.