Справа № 175/2969/26
Номер провадження № 2/194/880/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2026 року м.Тернівка
Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді  Корягіна В.О.,
за участю секретаря судового засідання   Клімової Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області в спрощеному провадженні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:
Представник позивача Романенко М.Е. звернувся до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23.02.2026 року цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, передано за підсудністю на розгляд до Тернівського міського суду Дніпропетровської області. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 29.10.2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір про надання фінансового кредиту №388459, який був підписаний електронним підписом позичальника. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору та перерахував відповідачу безготівковим шляхом кошти в розмірі 4000,00 грн., проте відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконав, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість. 12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (ТОВ «Він Фінанс), було укладено договір факторингу №1, у відповідності до якого первісний кредитор відступив право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору. 25.07.2024 року відповідно до протоколу загальних зборів №1706 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» перейменовано на ТОВ «Він Фінанс». Відповідно ТОВ «Він Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 16040,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу – 4000,00 грн., заборгованість за процентами – 2160,00 грн., заборгованість за пенею та штрафами – 9880,00 грн. Крім того, просить стягнути нараховані 3% річних – 1444,92 грн., інфляційні збитки – 3507,38 грн. Загальний розмір заборгованості за договором №388459 від 29.10.2018 року становить: 20992,30 грн. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №388459 від 29.10.2018 року у розмірі 20992,30 грн. та судові витрати. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 29.10.2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір про надання фінансового кредиту №388459, який був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.
Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. 
Згідно умов договору №388459 від 29.10.2019 року, ТОВ «Авентус Україна» надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 4000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.
Згідно п. 1.2 Договору, сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування кредитом: 0,9% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (328,50 % річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору
Згідно п. 1.4 Договору, строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором.
Згідно п 4.4 Договору, у випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити товариству: пеню в розмірі 3% від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 4 дня прострочення. Строк нарахування пені не може перевищувати 90 днів. На 4 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 100 грн. На 30 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300 грн. На 90 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500 грн.
Згідно п. 1.7 Договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання фінансових кредитів ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», які розміщені на сайті www.creditplus.ua. Підписуючи цей Договір, Клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись.
Згідно довідки ТОВ «Авентус Україна», 29.10.2019 року кредитний договір №388459 було підписано ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора А851668, який було направлено на мобільний номер телефону позичальника.
З листа вих. № 5607-ВП від 22.05.2025 року від ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» та довідки ТОВ «Авентус Україна» від 22.05.2025 року вбачається, що 29.10.2019 року ТОВ «Авентус Україна» через ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» здійснило перерахування кредитних коштів відповідачу у сумі 4000,00 грн.
12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «Він Фінанс») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами.
18.02.2019 року укладено додаткову угоду №12 та на виконання договору факторингу №1 від 12.04.2018 року підписано реєстр прав вимоги №13 від 18.02.2019 року.
Згідно з розрахунком заборгованості, наданим первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна», станом на дату відступлення права вимоги загальна заборгованість за кредитним договором №388459 від 29.10.2018 року становить 16040,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу – 4000,00 грн., заборгованість за процентами – 2160,00 грн., заборгованість за пенею та штрафами – 9880,00 грн. 
Заборгованість за процентами нараховувалась за період з 29.10.2018 року по 27.11.2018 року, пеня та штрафи нараховувались за період з 02.12.2018 року по 18.02.2019 року, що не порушує вимоги п. 15, 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Відповідно до реєстру прав вимоги №13 від 18.02.2019 року до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «Він Фінанс») перейшло право вимоги до відповідача на суму 6160,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу – 4000,00 грн., заборгованість за процентами – 2160,00 грн.
25.07.2024 року відповідно протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс».
Згідно довідки № 84/25-АГ від 03.04.2025 року, підписаної директором та головним бухгалтером ТОВ «Авентус Україна», розрахунки за договором факторингу № 1 від 12.04.2018 року з усіма додатковими угодами до нього проведені у повному обсязі.
Окрім того, стороною позивача заявлені вимоги про стягнення 3% річних – 1444,92 грн., інфляційних збитків – 3507,38 грн., розрахунок яких наведено у позовній заяві за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року, що не порушує вимоги п. 15, 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII).
За змістом статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Суд звертає увагу, що правовідносини за кредитним договором №388459 від 29.10.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , виникли саме 29.10.2018 року, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу №1 від 12.04.2018 року, на який посилається позивач. Однак Верховний Суд у своїй постанові від 07.01.2026 року по справі №727/2790/25 висловлює з цього приводу свою правову позицію, в якій зазначає наступне.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (частина друга статті 1078 ЦК України).
Верховний Суд зауважує, що:
допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу обрано різні критерії. Зокрема, для: (а) наявної вимоги - це строк платежу; (б) майбутньої вимоги - це момент виникнення. Різність критеріїв, які покладені в виокремлення видів, створює складнощі у розумінні як наявної, так і майбутньої вимоги;
наявна вимога - це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (частина перша статті 1078 ЦК України). Втім очевидно, що строк платежу визначає не існування, а тільки можливість здійснення права грошової вимоги. І, звісно, що наявні грошові вимоги не вичерпуються тими, строк платежу яких настав. Оскільки якщо зробити протилежний висновок, то в категорію майбутніх вимог слід віднести будь-які інші права грошової вимоги, навіть ті які існують в зобов`язанні, але їх здійснення залежить від настання умови чи спливу строку. Саме тому до наявних вимог потрібно віднести й «недозрілі» грошові вимоги. «Недозріла» вимога - це різновид наявної вимоги, тобто право грошової вимоги, можливість здійснення якого залежить від настання умови чи спливу строку платежу. Як наслідок наявна та недозріла вимога існують до або в момент укладення договору факторингу;
майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу;
у договорі факторингу необхідно індивідуалізувати право грошової вимоги. Наявна та «недозріла» вимоги мають бути визначені в договорі факторингу з максимальним ступенем конкретності, яка б забезпечувала можливість виокремити такі вимоги від інших вимог клієнта в момент укладення договору факторингу. Для наявної та «недозрілої» вимоги, оскільки вони існують на час укладення договору факторингу, індивідуалізація може полягати, зокрема, у вказівці предмета (розміру чи обсягу вимоги), суб`єктів (як активного - кредитора, так і пасивного - боржника), підстави виникнення (наприклад, договір поставки);
майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися із клієнтом.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд приходить до наступного.
22.03.2024 року між ТОВ «Він Фінанс» (стара назва ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» укладено договір про надання правової допомоги № 33.
22.03.2024 року між ТОВ «Він Фінанс» (стара назва ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» укладено додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 22.03.2024 року, в якому зазначено кредитний договір боржника ОСОБА_1 . 
Відповідно до акту про підтвердження факту надання правової допомоги від 12.08.2025 року та детального опису робіт виконаних адвокатом, вартість послуг з надання правничої допомоги за позовом ТОВ «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором склала 5000,00 грн.
Відповідач не довів суду неспівмірність витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.
В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 у справі №922/1964/21 викладена правова позиція, в якій зазначено, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Така правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 13 січня 2021 по справі № 596/2305/18.
Також, суд звертає увагу, що відповідач не надав суду клопотань щодо застосування строку позовної давності, тому суд це питання не розглядає.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №388459 від 29.10.2018 року у розмірі 20992,30 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу – 4000,00 грн., заборгованість за процентами – 2160,00 грн., заборгованість за пенею та штрафами – 9880,00 грн., 3% річних – 1444,92 грн., інфляційні збитки – 3507,38 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 512, 516, 526, 527, 530, 549, 610, 611, 628, 629, 634, 638, 1052, 1054 ЦК України, ст.ст. 19, 76, 77, 81, 131, 141, 247, 256, 280, 281 ЦПК України, суд –

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (ЄРДПОУ 38750239, , адреса: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8) заборгованість за кредитним договором №388459 від 29.10.2018 року у розмірі 20992,30 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу – 4000,00 грн., заборгованість за процентами – 2160,00 грн., заборгованість за пенею та штрафами – 9880,00 грн., 3% річних – 1444,92 грн., інфляційні збитки – 3507,38 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (ЄРДПОУ 38750239, , адреса: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8) судовий збір у сумі 2422,40 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (ЄРДПОУ 38750239, , адреса: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8) витрати на правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заява про перегляд цього рішення може бути подана відповідачем в Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Повне судове рішення складено 28 травня 2026 року.
Головуючий суддя:        В.О. Корягін