Справа № 496/2447/26
Провадження № 3/496/1108/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2026 року м. Біляївка
Суддя Біляївського районного суду Одеської області Пендюра Л.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця,
за ч. 1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
УСТАНОВИВ:
28.03.2026 року інспектором прикордонної служби 1 категорії відділення моніторингу ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 380009 і ставиться йому в вину те, що він на напрямку Біляївка (Україна) – Тудора (Республіка Молдова), в районі п/зн 0602, на відстані 6800 м до лінії державного кордону, о 00 год 45 хв. 28.03.2026 року, здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Республіку Молдова поза встановленим пунктом пропуску. Своїми діями даний громадянин України порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України».
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, проте надав письмові пояснення в яких просив закрити провадження у справі, так як в його діянні відсутній склад адміністративного правопорушення. ОСОБА_1 зазначив, що він державний кордон не перетинав, а його зупинили на блок-посту. Судове засідання просив провести без його участі. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, надані докази, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, виходячи з наступного. 
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Тобто законною підставою для накладення на конкретну особу адміністративного стягнення є достатні дані про вчинення цією особою правопорушення, за яке і накладається дане стягнення.
Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Диспозиція ч. 1 ст. 204-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Об`єктивна сторона даного правопорушення полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону будь-яким способом поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу. Тобто, обов`язковою ознакою зазначеного правопорушення є наявність прямого умислу на перетин державного кордону.
Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що ОСОБА_1 28.03.2026 року о 00 год 45 хв. в районі п/зн 0602 на відстані 6800 м від лінії ДК здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України в Республіку Молдова поза встановленим пунктом пропуску.
Так, в письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначає, що він не мав наміру перетину державного кордону України. 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 380009 від 28.03.2026 року та матеріалів, долучених до справи вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тобто в населеному пункті, в який проїзд здійснюється через зазначену ділянку автомобільної дороги, де він був зупинений працівниками правоохоронних органів. 
Відповідно до рапорту інспектором прикордонної служби 1 категорії відділення моніторингу ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 380009 і ставиться йому в вину те, що він на напрямку Біляївка (Україна) – Тудора (Республіка Молдова), в районі п/зн 0602, на відстані 6800 м до лінії державного кордону, о 00 год 45 хв. 28.03.2026 року, здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Республіку Молдова поза встановленим пунктом пропуску. Відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. 
Також, в матеріалах справи наявна схема виникнення обстановки біля м. Біляївка Одеського району Одеської області, на якій зображено місце, де був затриманий ОСОБА_1 , відповідно до якої, ОСОБА_1 перебував на автодорозі, яка слідує в напрямку с. Троїцьке Одеського району Одеської області. 
Разом з цим, матеріали справи не містять жодного доказу того, що ОСОБА_1 було затримано при безпосередній спробі незаконного перетину державного кордону та не спростовано того, що ОСОБА_1 не мав намір його перетину. 
Суд вважає, що сам по собі факт наявності ОСОБА_1 на території контрольованого прикордонного району, на відстані 6800 метрів від лінії державного кордону України, не доводить умислу цієї особи, направленого на незаконний перетин державного кордону і факт спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України. 
В даному випадку ОСОБА_1 був затриманий поблизу м. Біляївка Одеського району Одеської області, на відстані 6800 метрів від лінії державного кордону України, що з особливостей розташування населеного пункту с. Троїцьке (місце мешкання ОСОБА_1 ), не може трактуватися як спроба його мешканців перетнути державний кордон.
Доказів спроби незаконного перетину державного кордону матеріали справи не містять.
Таким чином, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та не встановлено наявності прямого умислу на скоєння зазначеного адміністративного правопорушення.
За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в абзаці другому п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року за № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 року по справі «Коробов проти України» (Заява №39598/03) Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, відсутності складу адміністративного правопорушення.
Отже, приймаючи до уваги те, що не надано доказів вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а тому, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне підлягає закриттю.
Керуючись ч. 1 ст. 204-1, ст. ст. 247, 251, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя
ПОСТАНОВИВ:
Провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП – закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Л.О. Пендюра