ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/6957/24        Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 
Провадження № 11-кп/818/1436/26       Суддя-доповідач: ОСОБА_2 
Категорія: ч.2 ст.345 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 липня 2026 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді    - ОСОБА_2 ,
суддів      - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря    - ОСОБА_5 ,
прокурора      - ОСОБА_6 ,
потерпілого     - ОСОБА_7 , 
обвинуваченого    - ОСОБА_8 ,
захисника     - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 на вирок Холодногірського районного суду м.Харкова від 28 квітня 2026 року стосовно ОСОБА_8 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком  ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області, неодруженого, з повною загальною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк 2 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.
Іспитовий строк ухвалено обчислювати з моменту проголошення вироку суду.
Вирішено долю речових доказів.

Як встановив суд, 14.02.2024, близько 14:22 год., старший детектив Четвертого відлілу Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_12 разом зі старшим детективом - керівником Третього відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 , виконуючи свої службові обов?язки, прибули разом з іншими детективами НАБУ та двома понятими на службовому автомобілі марки «Skoda Octavia А7», д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м. Харків, вул. Суздальські Ряди, 9, для проведення в рамках кримінального провадження № 52024000000000046 від 25.01.2024 за ч. 4 ст. 368 КК України невідкладного обшуку автомобіля марки «Nissan Rogue Sport» («Qashqai»), д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , з метою відшукання предмету злочину у вказаному кримінальному провадженні. 
Прибувши на місце, ОСОБА_12 припаркував вказаний службовий автомобіль позаду автомобіля «Nissan Rogue Sport», д.н.з. НОМЕР_2 , з метою заблокувати можливий рух вказаного автомобіля та перешкодити його можливій втечі з місця проведення слідчої дії, та забезпечити її проведення.
Після цього учасники слідчої дії, яка фіксувалась безперервно відеозйомкою за допомогою відеокамери, підійшли до автомобіля марки «Nissan Rogue Sport», д.н.з. НОМЕР_2 , та представились ОСОБА_8 як співробітники Національного антикорупційного бюро України та пред?явили для ознайомлення службові посвідчення. При цьому ОСОБА_12 роз`яснив ОСОБА_8 , який в цей час сидів на місці водія вказаного автомобіля, що буде проводитися невідкладний обшук цього автомобіля в рамках кримінального провадження № 52024000000000046 від 25.01.2024 за ч. 4 ст. 368 КК України, оскільки наявна інформація, що в автомобілі перебуває предмет неправомірної вигоди.
В ході розмови ОСОБА_12 із ОСОБА_8 останній почав агресивно себе поводити, ігнорувати законні вимоги працівників Національного антикорупційного бюро України та з метою залишення місця проведення обшуку почав рух автомобіля «Nissan Rogue Sport», д.н.з. НОМЕР_2 , у напрямку назад, внаслідок чого допустив зіткнення зі службовим автомобілем «Skoda Octavia А7», д.н.з. НОМЕР_1 . При цьому працівники Національного антикорупційного бюро України гучно попереджали ОСОБА_8 , що ним вчиняються неправомірні дії, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, і що з метою припинення таких дій до нього можуть бути застосовані заходи примусу.
У цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень будь-якого ступеня тяжкості детективам Національного антикорупційного бюро, у зв?язку із виконанням ними своїх службових обов`язків. Реалізовуючи свій злочинний умисел, з мотивів неприязного відношення та зневажливого ставлення до працівників правоохоронних органів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання негативних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень будь-якого ступеня тяжкості працівнику Національного антикорупційного бюро України, ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи, шо поруч з автомобілем знаходяться працівники правоохоронного органу, з метою перешкоджання останнім у виконанні ними своїх службових обов`язків, почав рух автомобіля «Nissan Rogue Sport», д.н.з. НОМЕР_2 , вперед, внаслідок чого передньою частиною автомобіля здійснив наїзд на старшого детектива Четвертого відділу Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_12 , чим спричинив йому згідно з висновком судово-медичної експертизи тілесне ушкодження у вигляді садна 1 пальця лівої кисті, яке за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень (п.п. 2.3.2 «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995), більш точного механізму спричинення вказаного тілесного ушкодження в ході досудового розслідування та судового розгляду не виявилось можливим встановити.
Після цього ОСОБА_8 рух автомобіля не припинив і продовжив спроби залишити місце проведення обшуку.
Оскільки ОСОБА_8 своїми умисними, протиправними діями створював загрозу життю та здоров`ю оточуючих людей, понятих та детективів Національного антикорупційного бюро України, ОСОБА_12 , вважаючи, що в обстановці, що склалася, можуть виникнути підстави для застосування вогнепальної зброї для зупинки транспортного засобу, дістав із кобури свій службовий пістолет, привів його у бойову готовність та попередив ОСОБА_8 про можливе застосування вогнепальної зброї словесно та шляхом демонстрації зброї. Однак ОСОБА_8 не припинив спроби деблокувати свій автомобіль та покинути місце проведення слідчої дії та продовжував створювати небезпеку для оточуючих, у зв`язку з чим детектив Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_12 здійснив один прицільний постріл у переднє ліве колесо автомобіля «Nissan Rogue Sport», д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодивши його, після чого автомобіль припинив рух.
У подальшому, після зупинки вказаного автомобіля ОСОБА_8 , який в цей час перебував за кермом автомобіля, детективи Національного антикорупційного бюро України, відкрили водійські двері автомобіля, при цьому ОСОБА_12 та ОСОБА_13 намагались заспокоїти ОСОБА_8 , пояснюючи необхідність, підстави та мету проведення невідкладного обшуку його автомобіля, надали ОСОБА_8 можливість зателефонувати адвокату і запросити його для участі у проведенні обшуку.
З огляду на те, що у детективів НАБУ виникли обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_8 після телефонної розмови з адвокатом почав видаляти зі свого мобільного телефону Apple iPhone XR (imei: НОМЕР_3 ) інформацію щодо раніше здійснених телефонних дзвінків, детективи НАБУ висунули ОСОБА_8 законну вимогу припинити дії, направлені на знищення даних з мобільного телефону та надати їм вказаний мобільний телефон, який в подальшому був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 52024000000000046 від 25 січня 2024 року за ч. 4 ст. 368 КК України. Ігноруючи законні вимоги детективів Національного антикорупційного бюро України, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на заподіяння тілесних ушкоджень будь-якого ступеня тяжкості детективам Національного антикорупційного бюро, у зв`язку з виконанням ними своїх службових обов`язків, з мотивів неприязного відношення та зневажливого ставлення до працівників правоохоронних органів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання негативних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень будь-якого ступеню тяжкості працівнику Національного антикорупційного бюро України, діючи умисно, з метою перешкоджання виконанню службових обов`язків детективами Національного антикорупційного бюро України, знаходячись за кермом автомобіля «Nissan Rogue Sport», д.н.з. НОМЕР_4 , здійснюючи активний спротив законним діям працівників НАБУ щодо вилучення зазначеного телефону, в ході сутички з цього приводу, ОСОБА_8 штовхнув старшого детектива Четвертого відділу Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 , який в цей час нахилився через відкриті водійської двері до салону вказаного автомобіля, внаслідок чого останній вдарився лобною частиною голови об дверну арку автомобіля; в результаті вказаних протиправних дій ОСОБА_8 . ОСОБА_7 спричинено згідно з висновком судово-медичної експертизи тілесне ушкодження - забійна рана лобної ділянки ліворуч, яке за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень (п.п. 2.3.2 «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року). Більш точного механізму спричинення вказаного тілесного ушкодження в ході досудового розслідування та судового розгляду не виявилось можливим встановити.

На зазначений вирок суду першої інстанції прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , представником потерпілого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_11 , обвинуваченим ОСОБА_8 та захисником ОСОБА_9 подані апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок Холодногірського районного суду м.Харкова від 28.04.2026 стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.345 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
В обґрунтування доводів зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що дії обвинуваченого направлені на умисне заподіяння тілесних ушкоджень двом працівникам правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків, та такі дії були свідомими, тривалими та зухвалими. При цьому, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, передбачає лише прямий умисел, як і суб`єктивна сторона цього складу кримінального правопорушення характеризується виною у формі прямого умислу. Проте, незважаючи на неодноразові попередження, роз`яснення та вмовляння працівників НАБУ, обвинувачений продовжував зухвало вчиняти незаконні дії та перешкоджати працівникам правоохоронного органу їх законній діяльності. Поряд із цим, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що ОСОБА_8 протягом всього судового розгляду, у судових дебатах та під час останнього слова, свою вину у скоєному не визнав, а навпаки продовжував стверджувати про його невинуватість, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та усвідомити наслідки скоєного ним кримінального правопорушення. Судом першої інстанції не враховано наявність обставин, що свідчать про підвищену небезпеку скоєного обвинуваченим протиправного діяння, оскільки злочин було вчинено у денний час доби, у людяному місці, а обвинувачений свідомо, навмисно, передбачаючи наслідки своїх дій, створив ситуацію, яка несла загрозу не тільки працівникам правоохоронного органу, а й іншим цивільним особам, які перебували там, у тому числі, створивши дорожньо-транспортну пригоду, що свідчить про зухвалий характер дій, спрямований саме на умисне заподіяння працівникам правоохоронного органу тілесних ушкоджень. 

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_11 просить вирок Холодногірського районного суду м.Харкова від 28.04.2026 стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
В обґрунтування доводів зазначає, що обвинувачений вину не визнає, щире каяття відсутнє, обставин, які пом`якшують покарання, судом першої інстанції не встановлено. Звертають увагу на висновок досудової доповіді, згідно якого, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінено як середній, а також ризик його ймовірної небезпеки для суспільства, який також оцінений як середній. Вказують на те, що злочини проти працівників правоохоронних органів - це злочини, що посягають на життя, здоров`я, честь і гідність та законну діяльність працівників правоохоронних органів, які, в свою чергу, діють в інтересах суспільства, особливо це стосується подій у прифронтових містах, на що також суд не звернув увагу і не надав оцінку такому факту. На думку апелянта, призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання не відповідає ступнею тяжкості вчиненого кримінального правопорушення особі обвинуваченого та обставинам справи внаслідок м`якості.

В своїх апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 , апеляційні доводи та вимоги яких є фактично тотожними, просять скасувати Холодногірського районного суду міста Харкова від 28.04.2026 щодо  ОСОБА_8  і закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Просять повторно дослідити матеріали кримінального провадження та допитати потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу обвинувачений та його захисник посилаються на те, що висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки у  ОСОБА_8 не було прямого умислу на вчинення інкримінованого злочину та матеріали провадження не місять доказів на підтвердження існування причинного зв`язку між діями ОСОБА_8 та отримання потерпілими ОСОБА_19 , ОСОБА_7 тілесних ушкодженням. Зазначають, суд першої інстанції надав поверхневу оцінку показанням потерпілих ОСОБА_20 , ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , не взяв до уваги, що під час досудового розслідування та судового розгляду на встановлено конкретних очевидців застосування ОСОБА_8 фізичної сили у відношенні потерпілих, показання яких визивають сумніви у своїй об`єктивності та правдивості.
Крім того, обвинувачений та захисник зазначають, що під час досудового розслідування не було проведено слідчого експерименту, відповідно до положень ч.1 ст.240 КПК України, з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а саме механізму отримання потерпілими тілесних ушкоджень за фактичних обставин події у цьому кримінальному провадженні. Зазначають, що матеріали кримінального провадження також не містять матеріалів службового розслідування за фактом застосування працівником НАБУ вогнепальної зброї, хоча посилання на такі містяться в листі НАБУ від 02.04.2024 № 02- 046/17/9181, що свідчить про передчасність та безпідставність висновків суду першої інстанції про те, що працівники НАБУ діяли правомірно, а заходи, які були ними застосовані до обвинуваченого, були необхідними та пропорційними у ситуації, що склалася, та застосовувалися відповідно до Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» та КПК України.
Окрім цього, сторона захисту посилається в своїх апеляційних скаргах, що судом першої інстанції безпідставно відмолено у задоволенні клопотання захисника про повернення прокурору обвинувального акта у цьому кримінальному провадженні для усунення процесуальних недоліків, оскільки орган досудового розслідування, розкриваючи об`єктивну та суб`єктивну сторону інкримінованого злочину, не вказав які конкретно професійні та процесуальні функції виконували станом на 14 год. 22 хв. 14.02.2024 детектив Четвертого відділу Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_12 та старший детектив - керівник Третього відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 . Також, як зазначають апелянти, у формулюванні обвинувачення не зазначено: процесуальний статус ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №52024000000000046 з попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України та яке він мав відношення до цього провадження; прізвища двох понятих та інших детективів, які були присутні під час проведення обшуку; який саме предмет злочину мав перебувати чи перебував у салоні автомобіля, належного ОСОБА_8 ; будь-які підтвердження правомірності дій ОСОБА_21 та інших або посилання на нормативно-правову базу; чітко висловленої вимоги до ОСОБА_8 з боку детективів НАБУ та наявність відмови її виконати останнім; мотив та мету вчиненого злочину, а також інші обставини, що мають істотне значення для ухвалення остаточного судового рішення у цій справі. Таким чином, порушення, допущені під час проведення досудового розслідування, не були усуненні судом першої інстанції, а сам судовий розгляд у суді проведено із суттєвим порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, тому рішення суду має бути скасованим у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Обвинувачений та його захисник також зазначають в своїх апеляційних скаргах, що  ОСОБА_8 не порушував громадський порядок та ніяких правомірних дій не вчиняв, а після появи детективів НАБУ, які були одягнені у цивільний одяг, заблокували транспортний засіб та намагалися примусити  ОСОБА_8 надати їм доступ до салону його автомобіля, обвинувачений спочатку почав здійснювати активний самозахист та намагався уникнути будь-яких контактів із вказаними особами, які у зв`язку з цим перейшли до активного його затримання із застосуванням фізичної сили та пострілу з табельної зброї. На думку сторони захисту, ці обставини у взаємозв`язку з обстановкою на місці події унеможливлювали ідентифікацію осіб, які висунули нічим необґрунтовану вимогу обвинуваченому ОСОБА_8 надати доступ до салону його автомобіля, як працівників (детективів) НАБУ. 

Крім того, до початку апеляційного розгляду обвинуваченим  ОСОБА_8 також подано доповнення до своєї апеляційної скарги, в якій він зазначає, що 02.09.2025 під час судового розгляду було допитано свідка ОСОБА_15 , але якість відеоконференцзв`язоку була дуже низькою, на що звертала увагу сторона захисту. Разом з цим, суд першої інстанції взяв це до уваги та, на думку обвинуваченого, обставини справи не були в повній мірі предметом дослідження судом.
Також в своїх доповненнях обвинувачений посилається на те, що судом першої інстанції належним чином не надана оцінка показанням потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, які були допитані під час судового розгляду, а також в оскаржуваному вироку не відображено доказів, які свідчать про наявність у нього прямого умислу на спричинення потерпілим легких тілесних ушкоджень.
Окрім цього, обвинувачений зазначає, що обвинувальний акт не містить конкретного обвинувачення та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відповідно до ст.ст.66, 67 КК України. 

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту в повному обсязі та заперечували щодо задоволення апеляційних скарг сторони обвинувачення, доводи прокурора та потерпілого ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні у повному обсязі, частково підтримали представника потерпілого - адвоката ОСОБА_11 , а також вважали за необхідне залишити без задоволення подану апеляційні скарги сторони захисту, вивчивши матеріали справи та перевіривши оскаржуваний вирок, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого  ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 задоволенню не підлягають, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 підлягає задоволенню у повному обсязі, а апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_11 належить задовольнити частково, зважаючи на наступне.

В своїй у своїх апеляційних скаргах захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 просили повторно дослідити матеріали кримінального провадження та допитати потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Разом з цим, сторона захисту не оспорювала те, що ці докази досліджувалися судом у повному обсязі, але не обґрунтувала, які порушення вимог КПК України допустив суд першої інстанції під час дослідження наявних у матеріалах кримінального провадження доказів та під час допиту потерпілих і свідків за цим кримінальним провадженням, або в чому саме полягала неповнота їхнього дослідження.
При цьому, сама лише незгода захисника та обвинуваченого з оцінкою заявлених у клопотанні доказів не є підставою для їх повторного дослідження.
Отже, колегія суддів, заслухавши з цього приводу пояснення сторони захисту, а також думку прокурора, не знайшла достатніх обґрунтованих підстав для задоволення заявленого клопотання захисника та обвинуваченого про повторне дослідження вищезазначених доказів та допиту потерпілих і свідків, оскільки в апеляційних скаргах сторони захисту не наведено жодних, передбачених ч.3 ст.404 КПК України, підстав для повторного дослідження цих доказів судом апеляційної інстанції, а також для повторного допиту потерпілих і свідків у цьому кримінальному провадженні. 
За таких обставин, колегія суддів відмовила у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 про повторне дослідження доказів та допиту потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 під час апеляційного розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що ставлять під сумнів винуватість обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.
Крім того, згідно положень ст.ст. 7, 17 та 22 КПК України, однією з засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.
При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, ухвалюючи обвинувальний вирок суд першої інстанції, з дотриманням норм ст.ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення, надати їм належну, логічну оцінку щодо об`єктивного спростування таких відомостей, виходячи з вимог ст. ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.
За змістом п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченого кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
За своїм правовим змістом кваліфікація діяння завжди обумовлена необхідністю доказування за допомогою кримінальних процесуальних і криміналістичних засобів двох обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу.
Правильна кваліфікація забезпечує реалізацію конституційного принципу законності у кримінальному судочинстві (ст. 129 Конституції України), гарантує охорону й здійснення прав і свобод людини і громадянина, виступає необхідною умовою призначення справедливого покарання.
При цьому, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину і виключають можливу відсутність умислу або інший його характер.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин.
Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд виконав в повному обсязі.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про доведеність пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення за ч.2 ст.345 КК України, а саме як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Надаючи оцінку апеляційним доводам сторони захисту щодо недоведеності вини ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням, колегія суддів бере до уваги правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №555/2067/18.
Зокрема, колегія суддів виходить із того, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Відповідно до усталеної судової практики щодо оцінки доказів, законодавець, згідно вимог КПК України, вимагає лише, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням, що у даному провадженні було дотримано. 
Колегія суддів, дотримуючись вимог ст.ст.404-405 КПК України, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг сторони захисту, встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини та докази вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення згідно пред`явленого обвинувачення і обґрунтовано дійшов висновку про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України.
На підтвердження винуватості ОСОБА_8 та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення згідно пред`явленого обвинувачення, суд обґрунтовано послався на показання потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , свідків  ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .
Зокрема, потерпілий ОСОБА_12 пояснив суду першої інстанції, що з 12 по 15 лютого 2024 року його було відряджено до міста Харкова з метою проведення слідчих заходів у кримінальному провадженні № 52024000000000046 від 25.01.2024 за ч.4 ст. 368 КПК України. У рамках вказаного кримінального провадження здійснювалися заходи, спрямовані на документування факту отримання неправомірної вигоди службовими особами ГУ ДПС у Харківській області. 13.02.2024 в межах здійснення контролю за вчиненням злочину було здійснено передачу ідентифікованих грошових коштів та здійснювався контроль за їх переміщенням з метою встановлення кінцевого отримувача неправомірної вигоди. У ході здійснення контролю за грошовими коштами було встановлено, що частина ідентифікованих грошових коштів була обміняна на інші неідентифіковані купюри у водія автомобіля Nissan Rogue Sport, д.н.з. НОМЕР_2 , за адресою: вул. Суздальські Ряди, 9 у місті Харкові. З метою запобігти втраті ідентифікованих грошових коштів керівництвом операції було прийнято рішення про проведення невідкладного обшуку автомобіля Nissan Rogue Sport. Проведення обшуку було доручено ОСОБА_12 . Близько 14 год. 22 хв. він за кермом службового автомобіля Skoda Octavia прибув за адресою: вул. Суздальські Ряди, 9 у місті Харкові. Разом зі ним у автомобілі знаходився старший детектив Четвертого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів ОСОБА_22 та двоє понятих. ОСОБА_12 припаркував службовий автомобіль позаду автомобіля Nissan, заблокувавши таким чином рух цього автомобілю, з метою перешкодити його можливій втечі з місця проведення слідчої дії та забезпечити можливість її проведення. Після цього всі вийшли з автомобіля. ОСОБА_23 здійснювався безперервний відеозапис слідчої дії за допомогою відеокамери. ОСОБА_12 підійшов до автомобіля Nissan з лівого боку, побачив у салоні чоловіка, який сидів на місці водія, як згодом було встановлено це був ОСОБА_8 . ОСОБА_24 постукав у вікно та пред`явив службове посвідчення. Водій відкрив скло водійських дверцят, ОСОБА_24 представився та пояснив водієві, що буде проведено невідкладний обшук автомобіля, що у детективів є достовірна інформація щодо перебування у автомобілі предмета неправомірної вигоди, яка була передана ОСОБА_8 іншим фігурантом. Також представився ОСОБА_25 і пред`явив службове посвідчення. Водій з самого початку почав вести себе агресивно та робив вигляд, що не розуміє про що йде мова, не хотів іти на співпрацю. Йому було запропоновано зателефонувати адвокату, щоб той прибув на місце проведення обшуку. ОСОБА_8 зателефонував комусь, сказав, що телефонує адвокату. ОСОБА_8 розмовляв із вказаною особою за допомогою гучного зв`язку. Вказана особа сказала ОСОБА_8 , що детективи нібито не можуть проводити обшук без судового рішення. ОСОБА_24 пояснив вказаній особі, що обшук невідкладний і дозвіл суду буде отримано після його проведення, а також запропонував йому прибути на місце проведення обшуку, на що він сказав що не приїде, оскільки вживав алкоголь, і знов повторив ОСОБА_26 що детективи на його думку не можуть проводити обшук, після чого ОСОБА_8 закрив вікно, запустив двигун автомобіля та розпочав рух автомобіля з метою втекти із місця проведення обшуку. У цей час ОСОБА_23 , який до цього стояв поряд ОСОБА_27 , став позаду автомобіля Nissan, між ним та службовим автомобілем Skoda, щоб перешкодити руху автомобіля Nissan заднім ходом. ОСОБА_24 у цей час пішов у напрямку передньої частини автомобіля Nissan, щоб перешкодити його руху вперед. Автомобіль Nissan здійснював рухи вперед та назад з метою деблокувати автомобіль та покинути місце проведення обшуку. При русі автомобіля Nissan заднім ходом ОСОБА_24 почув, що ОСОБА_28 вдарив службову Skoda. ОСОБА_23 гучно попереджав, що водій автомобіля Nissan вчиняє неправомірні дії, відповідальність за які передбачена КК України, і що з метою припинення таких дій до нього можуть бути застосовані заходи фізичного примусу. Під час руху автомобіля Nissan вперед-назад передньою лівою частиною автомобіля було здійснено наїзд на ОСОБА_29 , внаслідок наїзду склалося бічне дзеркало заднього огляду і він отримав тілесні ушкодження, зокрема великого пальця лівої руки (обдерта шкіра і пішла кров), що він помітив пізніше, коли автомобіль припинив рух. Будь-яких тілесних ушкоджень до початку обшуку ОСОБА_24 не мав. Оскільки водій не припиняв рух і продовжував спроби зникнути з місця проведення обшуку, чим створював загрозу життю чи здоров`ю оточуючих детективів, ОСОБА_24 дістав із кобури свій службовий пістолет і попередив водія автомобіля Nissan про можливе застосування вогнепальної зброї, сказавши «Стій, а то стрілятиму», однак водій не відреагував, у зв`язку із цим ОСОБА_24 здійснив постріл у переднє ліве колесо автомобіля ОСОБА_8 , після чого той припинив рух. Після цього до автомобіля підійшли детективи ОСОБА_30 та ОСОБА_31 . Хтось із них висунув вимогу водієві вийти із машини. Потім ОСОБА_24 побачив, що двері автомобіля відчинені, а водій ОСОБА_8 продовжує сидіти на місці водія. Детектив ОСОБА_7 намагався заспокоїти водія та вкотре пояснити йому мету і підстави проведення обшуку. Також водію було запропоновано знову зателефонувати адвокату та попросити його приїхати на місце проведення обшуку. ОСОБА_8 зателефонував тому ж адвокату і останній повідомив, що пришле когось зі своїх колег. Під час спілкування із ОСОБА_7 ОСОБА_8 почав видаляти зі свого телефону Apple iPhone XR якусь інформацію. ОСОБА_7 висунув вимогу припинити знищувати дані у телефоні та передати телефон працівникам НАБУ, але ОСОБА_28 продовжував видаляти інформацію з телефону, у зв`язку з чим ОСОБА_24 та ОСОБА_7 силою забрали у ОСОБА_32 телефон і поклали на дах автомобіля. Згодом приїхав адвокат, тоді ОСОБА_8 заспокоївся. Під час обшуку автомобіля було виявлено та вилучено ідентифіковані грошові кошти, які були предметом неправомірної вигоди, у сумі 32 500 доларів США, а також вилучено вказаний телефон, які в подальшому були визнані речовими у кримінальному провадженні №52024000000000046 від 25.01.2024 за ч. 4 ст. 368 КПК України та арештовані судом. Після закінчення обшуку ОСОБА_24 повідомив про подію поліцію за телефоном 102 та викликав швидку, бо рана кровоточила, хтось з понятих дав йому пластир. Після прибуття швидкої, ОСОБА_24 був оглянутий лікарем, йому була надана медична допомога, лікарем зафіксовано забій грудної клітини справа, забій правої верхньої кінцівки, садно 1 пальця лівої руки, від госпіталізації ОСОБА_24 відмовився, бо не потребував. Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 16.02.2024 було надано дозвіл на обшук автомобіля Nissan Rogue Sport, д.н.з. НОМЕР_5 , з метою відшукання та вилучення грошових коштів у сумі 32 500 доларів США, та вказаного телефону Apple iPhone XR.
Потерпілий ОСОБА_7 пояснив під час свого допиту в суді першої інстанції, що з 12 по 15 лютого 2024 року був відряджений до міста Харкова з метою проведення слідчо-процесуальних заходів у кримінальному провадженні № 52024000000000046 від 25.01.2024 за ч.4 ст.368 КПК України було відряджено працівників НАБУ ОСОБА_12 та ОСОБА_23 ОСОБА_33 на правах керівника органу досудового розслідування, а саме: керівника Третього відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України разом із старшим детективом Третього відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів НАБУ ОСОБА_15 , який є членом групи детективів у вказаному кримінальному провадженні, перебували за адресою: м. Харків, вул. Суздальські ряди, 9, з метою можливого надання допомоги у проведенні слідчої дії, а саме: невідкладного обшуку. У межах вказаного кримінального провадження здійснювалися заходи, спрямовані на документування факту отримання неправомірної вигоди службовими особами ГУ ДПС у Харківській області. 13.02.2024 з метою здійснення контролю за вчиненням злочину було здійснено передачу ідентифікованих грошових коштів та здійснювався контроль за їх переміщенням для встановлення кінцевого отримувача неправомірної вигоди. У ході здійснення контролю за грошовими коштами було встановлено, що частина ідентифікованих грошових коштів була обміняна на інші неідентифіковані купюри у водія автомобіля Nissan Rogue Sport, д.н.з. НОМЕР_2 , за адресою: вул. Суздальські Ряди, 9 у місті Харкові. З метою запобігання втраті ідентифікованих грошових коштів було прийнято рішення про проведення невідкладного обшуку автомобіля Nissan Rogue Sport. Проведення обшуку було доручено детективам ОСОБА_12 та ОСОБА_23 . Приблизно о 14 годині ОСОБА_33 разом зі старшим детективом - заступником керівника Третього відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів НАБУ ОСОБА_16 та старшим детективом Національного бюро ОСОБА_34 прибули за адресою: м. Харків, вул. Суздальські ряди, 9 та перебували у салоні службового автомобіля Skoda Octavia, який був припаркований на відстані десь 5-6 м від автомобіля Nissan. Близько 14 год. 20 хв. туди ж на службовому автомобілі Skoda Octavia прибули ОСОБА_12 , ОСОБА_23 та двоє понятих, які припаркували автомобіль позаду автомобіля Nissan. Через деякий час ОСОБА_33 почув звук заведеного двигуна і вийшов з машини і перебував на відстані близько 5 м від автомобіля Nissan, і побачив, як цей автомобіль почав рух, спочатку вперед на відстань близько 2 м до стіни будівлі ресторану Макдональдс, а потім назад, після чого ОСОБА_33 підбіг до місця події та побачив, як при русі автомобіля Nissan назад він в`їхав в передню частину службового автомобіля Skoda. ОСОБА_33 чув як ОСОБА_23 гучно попереджав, що водієм автомобіля Nissan вчиняються неправомірні дії, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України і що з метою припинення таких дій до нього можуть бути застосовані заходи фізичного примусу. Під час руху водій автомобіля Nissan передньою лівою частиною автомобіля здійснив наїзд на ОСОБА_12 . Після цього водій не припинив рух і продовжив спроби зникнути з місця проведення обшуку. ОСОБА_33 почув, як ОСОБА_12 голосно викрикнув «Стоять!», після чого роздався звук пострілу та автомобіль припинив рух. ОСОБА_33 одразу ж підбіг до автомобіля Nissan та намагався заспокоїти водія та пояснити йому мету та підстави проведення обшуку. Водію було запропоновано зателефонувати адвокату та запросити його приїхати на місце проведення обшуку. ОСОБА_8 зателефонував адвокату і той повідомив, що пришле когось зі своїх колег. Потім ОСОБА_8 почав видаляти зі свого телефону інформацію щодо раніше набраних номерів телефонів, ОСОБА_33 висунув вимогу припинити знищувати дані у телефоні та передати телефон працівникам НАБУ, але ОСОБА_28 продовжував видаляти інформацію з телефону та відмовився надати його детективам. Через це ОСОБА_33 та ОСОБА_12 силоміць забрали у ОСОБА_8 телефон, де під час вилучення телефону і активної протидії цьому з боку ОСОБА_35 ОСОБА_28 штовхнув ОСОБА_36 і той вдарився лобом об дверну арку автомобіля і отримав тілесні ушкодження, а саме: садно на лобі у лівій верхній частині. За результатами обшуку автомобіля було виявлено та вилучено ідентифіковані грошові кошти, які були предметом неправомірної вигоди та вказаний телефон Apple iPhone XR. Цього ж дня ввечері ОСОБА_33 звернувся до КНП ХОР «Обласної клінічної лікарні», за медичною допомогою, де лікарем було встановлено діагноз: забій м`яких тканин лобної ділянки ліворуч, рана лобної ділянки ліворуч та надана медична допомога..
Допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції свідки ОСОБА_15 (старший детектив національного бюро Третього відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів НАБУ) та ОСОБА_16 (старший детектив - заступник керівника Третього відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів НАБУ), надали показання аналогічні показанням потерпілого ОСОБА_7 , а також пояснили, що входять до групи детективів у кримінальному провадженні №52024000000000046 від 25.01.2024 за ч.4 ст.368 КК України, та зазначили, що за фактичних обставин цього кримінального провадження ОСОБА_8 поводив себе агресивно, чинив активний спротив і протидіяв проведенню обшуку, незважаючи на те, що детективи НАБУ представилися, надали службові посвідчення та неодноразово роз`яснювали йому підстави й мету обшуку.
Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 надали в суді першої інстанції показання про те, що 14.02.2024 у обідній час доби вони разом перебувала на центральному ринку, що розташований по вул. Різдвяній у м. Харкові. Приблизно о 13 годині 45 хвилин до них підійшли ОСОБА_37 та ОСОБА_22 , які пред`явили свої службові посвідчення та представились працівниками НАБУ, і попросили їх взяти участь у якості понятих під час проведення невідкладного обшуку. Вони погодились. ОСОБА_24 та ОСОБА_25 посадили їх в автомобіль Skoda сірого кольору, і всі разом вони приїхали на паркувальний майданчик біля Макдональдс, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Суздальські Ряди, 9 та стали позаду припаркованого автомобіля марки Nissan чорного кольору, всередині якого на водійському сидінні сидів чоловік. Всі вийшли з автомобіля Skoda, ОСОБА_22 взяв відеокамеру та почав відеозйомку, всі пішли до автомобіля Nissan. ОСОБА_12 підійшов до водійських дверцят, вікно було трохи привідчинено, він пред`явив своє службове посвідчення, представився та звернувся до водія, який представився ОСОБА_38 . Також ОСОБА_24 повідомив ОСОБА_35 про необхідність проведення невідкладного обшуку його автомобіля з метою відшукання предмету злочину, а саме: грошових коштів, на що ОСОБА_28 відмовився, завів свій автомобіль і хотів уїхати звідти: він поїхав вперед, впритул до стіни ресторану Макдональдс, та здійснив наїзд передньою боковою частиною автомобіля на ОСОБА_39 , вдарив його лівим дзеркалом заднього виду, а потім поїхав назад та вдарив автомобіль Skoda сірого кольору, на якому приїхали працівники НАБУ. У цей час ОСОБА_22 голосно звернувся до ОСОБА_35 і повідомив його, що він чинить опір працівникам правоохоронного органу, однак ОСОБА_28 продовжував чинити спротив, та намагатися покинути місце проведення обшуку, після чого ОСОБА_24 дістав свій пістолет, прокричав вимогу зупинити транспортний засіб та здійснив один постріл у передне ліве колесо, після чого водій ОСОБА_28 зупинив свій автомобіль. ОСОБА_22 підійшов до автомобіля та відчинив двері водія. У цей час до автомобіля підійшли ще двоє працівників НАБУ, які в ході спілкування представились, як ОСОБА_40 та ОСОБА_41 , між присутніми розпочався діалог, під час якого ОСОБА_42 використовував свій мобільний телефон, працівники НАБУ попросили його не користуватись ним, так як виникла підозра, що він видаляє звідти інформацію, яка становить інтерес для слідства, однак ОСОБА_28 проігнорував цю вимогу, через що працівники НАБУ силою забрали у нього мобільний телефон, який поклали на час проведення слідчої дії на дах автомобіля Nissan. Згодом на місце події прибув захисник, і в його присутності у ОСОБА_35 були вилучені грошові кошти - долари США. Після проведення обшуку на місце події приїхав автомобіль швидкої допомоги, лікарі якої надали медичну допомогу ОСОБА_43 , який під час обшуку отримав ушкодження пальця лівої руки, а до швидкої свідок ОСОБА_17 надавала йому першу медичну допомогу. Вважає, що травмування відбулось, коли ОСОБА_28 зачепив його дзеркалом заднього виду, коли намагався втекти з місця проведення обшуку і різко розпочав рух автомобіля то вперед, то назад, і тоді ледь їх всіх не задавив. Крім того, під час проведення обшуку вони бачила свіже садно зі слідами крові на обличчі ОСОБА_44 , а саме: в області лоба, якого перед початком проведення слідчої дії у нього не було.
Крім того, судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку відомості, що містяться у наступних письмових доказах: 
- протоколі огляду місця події від 14.02.2024, відповідно до якого слідчим СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області за участю ОСОБА_8 та його захисника оглянуто ділянку місцевості - територію парковки, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Суздальські Ряди, 9. На місці огляду виявлено автомобіль «Nissan Rogue Sport», д.н.з. НОМЕР_2 . На передньому лівому колесі вказаного автомобіля мається пошкодження гумового колеса у вигляді отвору розміром від 10 до 15 мм. Під автомобілем виявлено металевий предмет за зовнішніми ознаками схожий на гільзу з маркуванням GFL 9мм Luger. Вказаний предмет було вилучено під час огляду місця події;
- протоколі огляду місця події від 14.02.2024, згідно з яким слідчим СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області за участю ОСОБА_12 оглянуто ділянку місцевості - територію парковки, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Суздальські Ряди, 9. На вказаній ділянці місцевості знаходиться автомобіль «Skoda Octavia А7», д.н.з. НОМЕР_1 . Передній номерний знак вказаного автомобіля має пошкодження у вигляді деформації. Перед зазначеним автомобілем стоїть автомобіль «Нісан Рог», д.н.з. НОМЕР_2 . На передньому бампері транспортного засобу «Skoda Octavia А7», д.н.з. НОМЕР_1 , наявні подряпини. На ілюстративному матеріалі до вказаного протоколу огляду місця події відображено місце події, розташування транспортних засобів «Nissan Rogue Sport», д.н.з. НОМЕР_2 , та «Skoda Octavia А7», д.н.з. НОМЕР_1 , видимі ушкодження транспортних засобів, металевий предмет, схожий на гільзу;
- повідомленні в.о. генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» від 19.04.2024 № 33/1682, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся у приймально-діагностичне відділення 14.02.2024 о 20:20 год. Встановлений діагноз: забій м`яких тканин лобної ділянки ліворуч, рана лобної ділянки ліворуч;
- листі директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф» від 12.04.2024 № 01-503/п, відповідно до якого14.02.2024 до служби ЕМД надійшов виклик за адресою: м. Харків, вул. Суздальські Ряди, буд. № 9, до ОСОБА_12 , 1980 р.н. Виклик обслуговувала бригада екстреної медичної допомоги № 803 на чолі з лікарем ОСОБА_45 ;
- копій карт виїзду швидкої медичної допомоги № 477 та № 34149 від 14.02.2024, відповідно до яких 14.02.2024 о 20:46 год. бригадою швидкої медичної допомоги № 477 здійснено виїзд за адресою виклику: м. Харків, вул. Суздальські Ряди, буд. 9, парковка біля «Макдональдс». Особа якій надано медичну допомогу - ОСОБА_12 , попередній діагноз - забій грудної клітини справа, забій правої верхньої кінцівки, садно І пальця лівої кисті. Зі слів ОСОБА_12 травму отримано внаслідок ДТП за адресою виклику - наїзду на пішохода, потерпілий - пішохід, автомобіль - чорний Нісан, д.н.з. НОМЕР_2 ;
- протоколі огляду предмету від 15.07.2024, в якому відображено огляд слідчим флеш-накопичувача, на якому зберігаються аудіозаписи «1707938856.71649.mp3». «1707939686.71681.mp3», «1707935996.71529.mp3»;
- протоколі огляду предмету від 15.04.2024, з якого вбачається, що під час проведення цієї слідчої дії було проведено огляд слідчим файлів - відеозаписів «01010001561000001», «01010001589000001», «01010001557000001», «01010001285000001», «01010001700000001», «01010001330000001», які записані на носій у вигляді карти пам`яті;
- протоколі огляду предмету від 09.05.2024, в якому відображено огляд слідчим файлу - аудіозапису «510-п», записаного на носій у вигляді карти пам`яті; 
- протоколі огляду предмету від 15.07.2024, в якому відображено огляд слідчим аудіофайлів «1707938856.71649.mp3», «1707939686.71681.mp3» та «1707935996.71529.mp3», записаних на оптичний DVD-R диск;
- протоколі огляду предмету від 04.04.2024, з якого вбачається, що слідчим було оглянуто відеозапис «0000», тривалістю 00:47:38, розміром 3,99 ГБ, тип фалу MTS;
- витязі з ЄРДР у кримінальному провадженні № 52024000000000046 від 25.01.2024 за ч. 4 ст. 368 КК України, з якого вбачається, що Національним антикорупційним бюро України зареєстроване та розслідується кримінальне провадження за фактом того, що у період з 22.01.2024 по 14.02.2024 начальник управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків ГУ ДПС у Харківській області ОСОБА_46 разом із в.о. начальника ГУ ДПС у Харківській області ОСОБА_47 та іншими невстановленими службовими особами ГУ ДПС в Харківській області, знаходячись у місті Харкові, будучи службовими особами, які займають відповідальне становище, ймовірно одержали неправомірну вигоду, в особливо великому розмірі, а саме: грошові кошти у сумі 43 000 доларів США, за вчинення ними в інтересах ТОВ «Оушен Фудз» дій, спрямованих на прийняття 13.02.2024 Комісією ГУ ДПС в Харківській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних рішення № 10610 про невідповідність вказаного підприємства критеріям ризиковості; про підозру повідомлено ОСОБА_48 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також з витягу вбачається, що до групи слідчих (детективів), які здійснюють досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, входять зокрема ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_23 ;
- витязі з розпорядження директора Національного антикорупційного бюро України від 08.06.2016 № 737-р, відповідно до якого ОСОБА_12 з 06.06.2016 призначено на посаду старшого детектива Національного бюро Четвертого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів;
- витязі з розпорядження директора Національного антикорупційного бюро України від 01.04.2019 № 479-р, відповідно до якого ОСОБА_7 з 01.04.2019 прийнято на службу до Національного антикорупційного бюро України та призначено на посаду старшого детектива - керівника Третього відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України з наданням робочого місця в місті Харкові; 
- витязі з розпорядження директора Національного антикорупційного бюро України від 01.04.2019 № 466-р, відповідно до якого ОСОБА_23 з 01.04.2019 прийнято на службу до Національного антикорупційного бюро України та призначено на посаду старшого детектива національного бюро Четвертого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України; 
- витязі з розпорядження директора Національного антикорупційного бюро України від 01.04.2019 № 450-р, відповідно до якого ОСОБА_15 з 01.04.2019 прийнято на службу до Національного антикорупційного бюро України та призначено на посаду старшого детектива національного бюро Третього відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України з наданням робочого місця в місті Харкові; 
- витязі з розпорядження директора Національного антикорупційного бюро України від 22.11.2017 № 2201-р, відповідно до якого ОСОБА_16 з 22.11.2017 прийнято на службу до Національного антикорупційного бюро України та призначено на посаду старшого детектива - заступника керівника Третього відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України; 
- витязі з наказу директора Національного антикорупційного бюро України від 15.02.2024 № 433-Н, згідно з яким у зв`язку зі службовою необхідністю наказано вважати такими, що були відряджені до Київської, Полтавської та Харківської областей терміном на 3 доби з 12 по 14 лютого 2024 року ОСОБА_12 та ОСОБА_23 ; 
- копії протоколу обшуку від 14.02.2024, відповідно до якого старшим детективом Національного бюро Четвертого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_12 за участю старших детективів Національного бюро ОСОБА_23 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , а також за участю ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_49 в рамках кримінального провадження № 52024000000000046 від 25.01.2024 за ч. 4 ст. 368 КК України проведено невідкладний обшук автомобіля «Nissan Rogue Sport», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_50 , та перебуває на час обшуку на паркувальному майданчику за адресою: м. Харків, вул. Суздальські Ряди, 9. Так, згідно із вказаним протоколом перед початком обшуку водієві автомобіля ОСОБА_8 повідомлено про те, що на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України в автомобілі, в якому перебуває ОСОБА_8 , буде проведено обшук з метою врятування майна, а саме: грошових коштів в іноземній валюті. Після цього ОСОБА_8 зателефонував невідомий чоловік, який представився його адвокатом. У цей же час ОСОБА_8 знаходився на водійському сидінні автомобіля, вікно водійських дверей було відчинено. Після завершення спілкування з адвокатом ОСОБА_8 спробував закрити скло водійських дверей. ОСОБА_8 було повідомлено детективом про заборону вчинення таких дій, на що ОСОБА_8 продовжив спроби закрити скло, проігнорувавши вимогу детектива. Після цього ОСОБА_8 увімкнув передачу та почав рух автомобіля, намагаючись покинути місце проведення обшуку. На вимогу припинити рух автомобіля ОСОБА_8 не відреагував та продовжив рух. Детективами було здійснено спробу перешкодити руху автомобіля, ставши попереду і позаду транспортного засобу. Водій продовжив рух, здійснивши зіткнення зі службовим автомобілем «Шкода Октавія». Детективом ОСОБА_23 гучно повідомлено, що подальший рух транспортного засобу здійснює загрозу життю та здоров`ю детективів Національного бюро. Водій проігнорував попередження та продовжив рух, намагаючись покинути місце проведення обшуку. Під час руху транспортного засобу водій здійснив наїзд передньою лівою частиною автомобіля на детектива ОСОБА_12 . Після цього ОСОБА_8 було попереджено про намір використання детективом вогнепальної зброї для зупинки його транспортного засобу шляхом пошкодження останнього. Оскільки ОСОБА_8 продовжив рух свого транспортного засобу детектив ОСОБА_12 дістав свою службову вогнепальну зброю та привів її у готовність. ОСОБА_8 після цього не припинив рух автомобіля, а тому детективом ОСОБА_12 було здійснено один постріл у ліве переднє колесо зі службового пістолета «Gloch AECB309», внаслідок чого було припинено рух транспортного засобу. Після цього водій ОСОБА_8 почав спілкуватися із детективами. Під час обшуку ОСОБА_8 підтвердив наявність у нього грошових коштів у іноземній валюті, але надавати їх відмовився. Під час обшуку автомобіля у чорній сумці виявлено та вилучено грошові кошти у іноземній валюті у сумі 32 900 доларів США, номери та серії яких відповідають номерам та серіям купюр, що були предметом кримінального провадження. Також ОСОБА_8 надав для огляду мобільний телефон «Apple IPhone XR, «imei НОМЕР_3 », який використовується із номером НОМЕР_6 . Під час обшуку ОСОБА_8 намагався видалити інформацію з телефону. Вказаний телефон було вилучено під час обшуку автомобіля (том 1, а.с. 168-176).
- копії ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 16.02.2024 у справі № 991/1260/24, відповідно до якої слідчим суддею Вищого антикорупційного суду надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля Nissan Rogue Sport, номерний знак НОМЕР_7 , що перебуває у власності ОСОБА_51 та знаходиться фактичному володінні ОСОБА_8 , з метою відшукання та вилучення грошових коштів у сумі 32 500 доларів США із відповідними серіями та номерами банкнот, а також мобільного телефону «Apple iPhone XR», imei: НОМЕР_3 ; 
- копії медичної карти стаціонарного хворого № 9.2876/261 від 14.02.2024, заповненої лікарем КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня», з якої вбачається, що 14.02.2024 о 20:20 год. ОСОБА_7 самостійно звернувся до лікарні зі скаргою на головний біль, наявність садна лівої лобної ділянки. Під час огляду лікарем виявлено у ОСОБА_7 забій м`яких тканин лобної ділянки ліворуч, садинна рана лобної ділянки ліворуч, встановлено ОСОБА_7 діагноз: поверхнева травма волосистої частини голови, забій (основний). Від проведення КТ головного мозку та запропонованої госпіталізації ОСОБА_7 відмовився; 
- висновку експерта № 09-784/2024 від 21.06.2024, з якого вбачається, що згідно з наданою медичною документацією ОСОБА_7 на момент звернення до лікувального закладу йому встановлено діагноз: «забійна рана лобної ділянки ліворуч». Вказане ушкодження утворилося від ударної травматичної дії тупих твердих предметів, та могло бути отримане не пізніше дати звернення до лікувального закладу, де і був встановлений діагноз. За ступенем тяжкості: забійна рана викликала незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів, і за цією ознакою, відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, відноситься до легких тілесних ушкоджень. Показання ОСОБА_7 , на які він посилається в ході протоколу допиту в якості потерпілого в цьому відповідають об`єктивним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень; 
- висновку експерта № 09-783/2024 від 21.06.2024, відповідно до якого згідно з наданою медичною документацією ОСОБА_12 на момент звернення до лікувального закладу йому встановлено діагноз: «забій грудної клітини, забій правої верхньої кінцівки, садна 1 пальця лівої кисті». Садно утворилося від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом тертя-ковзання, та могло бути отримано не пізніше дати звернення до лікувального закладу, де і було виявлене. За ступенем тяжкості: садно викликало незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6 днів, і за цією ознакою, відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Діагнози: «забій грудної клітини праворуч, забій правої верхньої кінцівки» встановлений на основі суб`єктивних факторів, не підтверджується об`єктивними відомостями і тому не враховуються при оцінці ступеня тяжкості прим. до п.п. 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995. Показання ОСОБА_12 , на які він посилається в ході протоколу допиту в якості потерпілого, в цілому відповідають об`єктивним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень. Не виключене отримання тілесних ушкоджень і при тих обставинах, на які посилаються свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 ; 
- копії постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 02.04.2024 у справі № 642/1405/24, відповідно до якої ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за фактом того, що 14.02.2024 о 14:30 год. в м. Харкові, Суздальські Ряди, буд. 9, водій ОСОБА_8 керував т.з. Nisan Rogue sport, д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом, не впевнився у безпечності маневру та скоїв наїзд на т.з. Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_8 , внаслідок чого зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що завдало матеріальні збитки.
Окрім цього, судом першої інстанції в основу обвинувального вироку було покладено досліджені аудіо- та відеозаписи, досліджених під час судового розгляду в суді першої інстанції, які у своїй сукупності з іншими доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, з відомостей яких вбачається наступне.
Зокрема, з відомостей відеозаписів «01010001561000001», «01010001589000001», «01010001557000001», «01010001285000001», «01010001700000001», «01010001330000001» з камери зовнішнього спостереження, встановленої на фасаді закладу ресторанного господарства «Закусочна» за адресою: м. Харків, вул. Суздальські Ряди, 9, вбачається, що на цих відеозаписах зафіксовано події, що відбувалися до та під час проведення обшуку 14.02.2024, а саме як ОСОБА_8 сідає у салон автомобіля чорного кольору та через деякий час на паркувальний майданчик заїжджає автомобіль «Skoda» сірого кольору та паркується позаду автомобіля чорного кольору, в якому знаходиться ОСОБА_8 . Також на вказаних відеозаписах зафіксовано проведення обшуку автомобіля ОСОБА_8 . 
На аудіозаписі «510-п» зафіксований виклик ОСОБА_12 бригади швидкої медичної допомоги на місце події від 14.02.2024.
З аудізоапису «1707938856.71649.mp3» вбачається, що на ньому зафіксовано повідомлення лікаря 803 бригади швидкої медичної допомоги оператору лінії «102» про ДТП, яка сталася за адресою: м. Харків, вул. Суздальські Ряди, 9, біля «Макдональдс» - наїзд на пішохода, автомобіль - «Нісан Кашкай», д.н.з. НОМЕР_2 , потерпілий - пішохід ОСОБА_12 , діагноз - забій грудної клітини справа, забій верхньої правої кінцівки, садно 1 пальця лівої кисті.
На аудіозаписі «1707939686.71681.mp3» зафіксовано розмову лікаря приймального відділення обласної лікарні із оператором лінії «102», а саме: зафіксовано повідомлення лікаря про те, що до лікарні звернувся ОСОБА_7 , встановлено діагноз - забій м`яких тканин лобної ділянки ліворуч, садинна рана лобної ділянки ліворуч, зі слів потерпілого вказані травми отримано під час виконання службових обов`язків - вдарився головою об арку машини.
З аудізоапису «1707935996.71529.mp3» вбачається, що на ньому зафіксовано розмову ОСОБА_12 із оператором 101 - працівником поліції Харківської області, а саме: зафіксовано повідомлення ОСОБА_12 про подію, яка сталася за адресою: м. Харків, вул. Суздальські Ряди, 9 - намагання водія автомобіля «Нісан Рог Спорт», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 при проведенні слідчої дії зникнути з місця події, вчинення зіткнення із службовим автомобілем «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_8 , наїзд на детектива, який внаслідок наїзду отримав тілесні ушкодження, а також про те, що була застосована службова зброя для зупинки транспортного засобу.
Крім того, на відеозаписі «0000», тривалістю 00:47:38, розміром 3,99 ГБ, тип фалу MTS, зафіксовано, як біля транспортного засобу «Nissan Rogue Sport», д.н.з. НОМЕР_2 , а саме біля передніх лівих дверцят автомобіля знаходиться особа чоловічої статі, оператор слідує за нею. У подальшому водій автомобіля опускає скло водійських дверцят, вбачається, що за кермом автомобіля перебуває ОСОБА_8 . Особа, яка підійшла до автомобіля представляється ОСОБА_8 старшим детективом Національного антикорупційного бюрко ОСОБА_12 , оператор представляється ОСОБА_23 . ОСОБА_12 повідомляє ОСОБА_8 про те, що у останнього буде проведено обшук, оскільки у ОСОБА_12 наявна інформація, що ОСОБА_8 було передано частину грошових коштів, які є предметом неправомірної вигоди, на що ОСОБА_8 запитує у ОСОБА_12 , чи є постанова. ОСОБА_12 повідомляє ОСОБА_8 , що обшук проводитиметься на підставі рішення про проведення невідкладного обшуку, роз`яснює, що проведення обшуку необхідне для врятування майна, а саме: вказаних грошових коштів. Оператор підходить до задньої частини автомобіля, фіксуючи марку та номерний знак транспортного засобу - «Nissan», д.н.з. НОМЕР_2 Надалі ОСОБА_8 бере до рук мобільний телефон чорного кольору, на що ОСОБА_23 та ОСОБА_12 просять ОСОБА_8 не користуватися мобільним телефоном, ОСОБА_23 просить ОСОБА_8 вийти з автомобіля. ОСОБА_8 починає сперечатися із ОСОБА_12 та ОСОБА_23 з приводу підстав проведення обшуку. ОСОБА_8 надано можливість зателефонувати адвокатові, після чого ОСОБА_8 намагається зачинити скло дверцят автомобіля. ОСОБА_8 здійснює виклик зі свого телефону, повідомляє своєму співрозмовнику про те, що до нього підійшли працівники Національного антикорупційного бюро та мають намір провести в його автомобілі обшук без ухвали, співрозмовник ОСОБА_8 заперечує проти проведення такого обшуку, у цей час ОСОБА_12 тримає руку на відчиненому вікні автомобіля. Після завершення розмови по телефону ОСОБА_8 намагається відштовхнути руку ОСОБА_12 та закрити вікно дверцят автомобіля. У подальшому ОСОБА_8 починає рух транспортного засобу, в якому він знаходиться, водночас ОСОБА_12 звертається до ОСОБА_8 , вказуючи останньому, що він здійснює наїзд. ОСОБА_8 починає рух автомобіля вперед-назад, при цьому ОСОБА_12 знаходиться впритул до автомобіля з його лівої частини. Оператор ОСОБА_23 стає позаду автомобіля, намагаючись перекрити йому доступ для виїзду назад. Після цього ОСОБА_12 дістає пістолет, на що ОСОБА_23 промовляє: «По колесах», ОСОБА_12 гучно промовляє: (рос.) «Стоять, стоять я сказал!», після чого здійснює постріл, після якого чутно звук випуску повітря з шини колеса, автомобіль здійснює зупинку. У подальшому до передньої правої двері автомобіля підходить особа чоловічої статі та відчиняє їх, в цей час до водійської передньої лівої двері автомобіля підходить ОСОБА_23 та відчиняє дверцята. ОСОБА_8 , перебуваючи на водійському місці транспортного засобу намагається відштовхнути ОСОБА_23 від автомобіля. Надалі ОСОБА_8 знову здійснює виклик зі свого телефону, після чого кладе слухавку та сидячи на водійському сидінні автомобіля деякий час спілкується із детективами. У подальшому до ОСОБА_8 підходять ОСОБА_12 та ОСОБА_7 та намагаються забрати з рук ОСОБА_8 мобільний телефон, ОСОБА_7 при цьому вказує ОСОБА_8 припинити видаляти з телефону відомості, відбувається штовханина між ОСОБА_8 та і ОСОБА_7 і ОСОБА_12 . При цьому, ОСОБА_7 знаходиться біля відкритих водійських дверцят автомобіля впритул, намагаючись забрати у ОСОБА_8 мобільний телефон. Після того як ОСОБА_7 після штовханини із ОСОБА_8 відходить від автомобіля на чолі ОСОБА_7 видніється садно червоного кольору на чолі з лівого боку (на 8 хв. 58 сек. запису). Також в ході сутички видно ліву руку ОСОБА_12 , на якій вбачається рана на великому пальці. Після цього ОСОБА_7 забирає в ОСОБА_8 мобільний телефон та кладе його на дах автомобіля. У подальшому в процесі розмови детективів між собою ОСОБА_7 запитує у ОСОБА_12 про поранений палець руки, на що ОСОБА_12 відповідає, що отримав рану від наїзду автомобілем ОСОБА_52 . На початку відео вказаних тілесних ушкоджень у ОСОБА_36 і ОСОБА_29 не вбачається. Надалі на відео зафіксовано процес проведення обшуку автомобіля.

З огляду на викладене, колегією суддів під час перевірки матеріалів цього кримінального провадження встановлено, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, які було ретельно досліджено під час судового розгляду та оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу. 
При цьому, суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами передбачених законом їхніх прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у кримінальному провадженні, крім іншого, у суді допитав обвинуваченого, потерпілих, свідків та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для забезпечення повного та неупередженого судового розгляду.
З відомостей судового провадження вбачається, що потерпілі ОСОБА_53 , ОСОБА_7 , свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 були попереджені судом про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань і стороною захисту не надано будь-яких об`єктивних доказів, що свідки вони мають намір обмовити обвинуваченого.
Будь-яких доказів про те, що потерпілі та свідки не могли пам`ятати події, які мали місце згідно формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обвинуваченим та його захисником суду апеляційної інстанції не надано, у зв`язку з чим у колегії суддів відсутні процесуальні підстави ставити під сумнів зазначені вище показання свідків. 
Відповідно до п. 19 ч. 1 ст.7, ч. 1 ст.26 КПК України, однією із загальних засад кримінального провадження є диспозитивність, яка полягає у вільному використанні суб`єктами кримінального провадження своїх процесуальних прав в межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Отже, сторона захисту у змагальному процесі не була позбавлена можливості також задавати потерпілим та свідкам питання, у тому числі з метою підтвердження версії щодо відсутності у ОСОБА_8 прямого умислу на спричинення потерпілим  ОСОБА_53 та ОСОБА_7 , які є детективам Національного антикорупційного бюро України, тілесних ушкоджень будь-якого ступеня тяжкості у зв`язку з виконанням цим працівниками службових обов`язків.
Обвинуваченим та його захисником також не надано суду доказів, які б свідчили про особисту зацікавленість вищезазначених свідків у розгляді цього кримінального провадження, оскільки ці свідки ретельно допитувалися в ході судового розгляду в суді першої інстанції, вони надавали детальні показання щодо обставин, пов`язаних із вчиненим ОСОБА_8 кримінального правопорушення за ч.2 ст.345 КК України, попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а тому підстав вважати, що свідки мають намір оговорювати обвинувачену немає, у звязку з чим апеляційні скарги сторони захисту в цій частині є суб`єктивною та безпідставною.
Крім того, показання свідків потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 повністю відповідають відомостям вищенаведених відеозаписів (відеофайли «0000», «01010001561000001», «01010001589000001», «01010001557000001», «01010001285000001», «01010001700000001», «01010001330000001»), які досліджені під час судового розгляду та яким надано належну і повному оцінку у мотивувальній частині оскаржуваного вироку. 
Згідно ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу, а тому апеляційна скарга в цій частині є необґрунтованою та безпідставною.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що показання потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, попереджених про кримінальну відповідальність і безпосередньо допитаних під час судового розгляду, є стабільними протягом усього розгляду і узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, які в свою чергу свідчать про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Колегія суддів також не погоджується з апеляційними доводами обвинуваченого  ОСОБА_8 щодо необхідності скасування оскаржуваного вироку з тієї підстави, що допит свідка ОСОБА_15 , який відбувався в судовому засіданні від 02.09.2025, належним чином не було зафіксовано, оскільки такі твердження повністю спростовуються відомостями наявного у справі аудіо- та відеозапису цього судового засідання, до якого надано доступ суду апеляційної інстанції.
При цьому, у мотивувальній частині оскаржуваного вироку викладені показання свідка ОСОБА_15 , які не суперечать показанням, наданими ним під час свого допиту в судовому засіданні від 02.09.2025, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого в цій частині, на переконання колегія суддів, є суб`єктивними та безпідставними.
Крім того, судом першої інстанції в основу обвинувального вироку було покладено досліджені письмові докази, які у своїй сукупності доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Колегія суддів також зазначає, що з висновків експертів № 09-783/2024 від 21.06.2024 та № 09-784/2024 від 21.06.2024 щодо встановлення тілесних ушкоджень у потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_7  вбачається, що експертом ОСОБА_54 під час проведення цих судово-медичних експертиз були досліджені медична карта стаціонарного хворого №9.2876/261 на ім`я ОСОБА_7 із КНП ХОР «ХОКНЛ», завірені копії протоколу огляду предмету від 04.04.2024 (вищезазначеного відеозапису «0000»), протоколу огляду предмету від 15.04.2024 (вищезазначених відеозаписів «01010001561000001», «01010001589000001», «01010001557000001», «01010001285000001», «01010001700000001», «01010001330000001»), протоколу допиту потерпілого від 13.04.2024 за участі ОСОБА_12 , протоколу допиту потерпілого від 06.05.2024 за участі  ОСОБА_7 , протоколу допиту свідка від 06.05.2024 за участю ОСОБА_15 , протоколу допиту свідка від 10.05.2024 за участю ОСОБА_16 , протоколу допиту свідка від 15.04.2024 за участю ОСОБА_17 , протоколу допиту свідка від 16.04.2024 за участю ОСОБА_18 , та результатами проведення цих експертиз було встановлено, що показання потерпілих  ОСОБА_14 та ОСОБА_7 , на які вони посилається в ході протоколу допиту в якості потерпілого, в цілому відповідають об`єктивним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень. Крім того, експерт дійшов висновку, що не виключене отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_12 і при тих обставинах, на які посилаються свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а потерпілим  ОСОБА_7 - при обставинах, на які посилаються свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (т.1 арк.207-208, 209-210).
При цьому, обвинуваченим та захисником не наведено нових об`єктивних відомостей, які не були враховані експертом ОСОБА_54 під час проведення судово-медичних експертиз щодо встановлення тілесних ушкоджень у потерпілих ОСОБА_12 та  ОСОБА_7 .
За таких обставин, колегія суддів ставиться критично до апеляційних доводів сторони захисту щодо необхідності скасування оскаржуваного вироку з тієї підстави, що під час досудового розслідування не було проведено слідчих експериментів, оскільки експертом ОСОБА_54 за наслідком проведення судово-медичних експертиз № 09-783/2024 від 21.06.2024 та № 09-784/2024 від 21.06.2024, з урахуванням наданих та досліджених матеріалів, було встановлено наявність тілесних ушкоджень у потерпілих, їх ступінь тяжкості, а також час та механізм їх утворення. 
Крім того, обвинувачений та захисник в своїх апеляційних скаргах посилаються на те, що 18.11.2024 у підготовчому судовому засіданні судом першої інстанції безпідставно відмолено у задоволенні клопотання захисника про повернення обвинувального акта у цьому кримінальному провадженні прокурора для усунення процесуальних недоліків, а саме неконкретності пред`явленого обвинувачення, з чим не може погодитись колегія судді з огляду на наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Згідно із п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.
Статтею 291 КПК України, передбачені вимоги яким повинен відповідати обвинувальний акт та можливість повернення його прокурору у разі його невідповідності вимогам передбачених цією статтею.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.
Відповідно до ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, крім інших, передбачених цією нормою процесуального права відомостей, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Тобто, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам статті 291 КПК України, тобто повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну його невідповідність, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
При цьому, зі змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_8  вбачається, що в ньому зазначені всі обов`язкові відомості, про які йдеться в ч. 2 ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам вищезазначеної статті КПК України, а саме у ньому, у тому числі викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Отже, перевіривши апеляційні доводи сторони захисту щодо невідповідності обвинувального акта у даному кримінальному провадженні вимогам ст. 291 КПК України, колегія суддів дійшов висновку, що такі твердження обвинуваченого та захисника, на переконання колегія суддів, є суб`єктивними та безпідставними.
Крім цього, судом першої інстанції надана правильна оцінка доводами сторони захисту щодо відсутності у обвинуваченого  ОСОБА_8  прямого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_12 та  ОСОБА_7 .
Зокрема, при кваліфікації дій за частиною 2 статті 345 КК важливим є встановлення інтелектуального моменту умислу особи, а саме розуміння винним двох обов`язкових складових: по-перше, усвідомлення особою, що опір вчиняється саме працівникові правоохоронного органу; по-друге, усвідомлення, що такий працівник виконує, покладені на нього законом функції. Така позиція узгоджується зі сталою практикою Касаційного кримінального Суду у складі Верховного Суду, зокрема постанова від 15.01.2020 (справа №75914950/17, провадження 51-4724км19).
При цьому, суд першої інстанції правильно дійшов висновку та зазначив, що твердження сторони захисту щодо необізнаності ОСОБА_8 про те, що перед ним знаходяться працівники правоохоронного органу є необґрунтованими і спростовуються дослідженими судом доказами, зокрема відеозаписом обшуку автомобіля від 14.02.2024, на якому зафіксовано, як ОСОБА_12 на початку бесіди з ОСОБА_8 повідомляє останньому про те, що він є детективом Національного антикорупційного бюро України та демонструє ОСОБА_8 своє службове посвідчення, та інформує, що в нього буде проводитись невідкладний обшук і його підстави, що також підтвердив потерпілий ОСОБА_12 та свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 в ході їх допиту в судовому засіданні. Також згідно з відеозаписом обшуку представлявся та пред`являв ОСОБА_8 посвідчення працівника НАБУ і роз`яснював, що відбувається невідкладний обшук, і потерпілий ОСОБА_7 . До того ж, після повідомлення ОСОБА_12 про те, що у ОСОБА_8 буде проведено невідкладний обшук, останній запитав про наявність відповідної постанови суду, що в сукупності вказує на те, що ОСОБА_8 ясно і чітко усвідомлював обставини подій, а саме: що особа, яка стоїть біля його автомобіля є уповноваженою особою правоохоронного органу, а також те, що така особа має намір здійснити слідчу дію - обшук.
Колегія суддів також враховує наявність ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 16.02.2024 у справі № 991/1260/24, якою легалізовано обшуку автомобіля Nissan Rogue Sport, номерний знак НОМЕР_7 , що перебуває у власності ОСОБА_51 , у зв`язку з чим апеляційні доводи сторони захисту щодо незаконності дій детективів НАБУ з цих підстав, на думку апеляційного суду, є субєктивними та неспроможними.
Судом першої також правильно враховано, що умисне заподіяння тілесних ушкоджень має місце не тільки тоді, коли тілесні ушкодження утворились в результаті побоїв або іншого прямого фізичного контакту обвинуваченого та потерпілого. Тілесні ушкодження, про які йдеться у диспозиції ч. 2 ст. 345 КК України, можуть бути заподіяні шляхом вчинення інших дій. Так, у цьому випадку для заподіяння потерпілому ОСОБА_12 при виконанні ним службових обов`язків тілесних ушкоджень обвинувачений використав джерело підвищеної небезпеки - автомобіль, і він усвідомлював, тобто не міг не розуміти, що приведення ним у рух автомобіля при перебуванні в безпосередній близькості до нього, а саме знаходженні впритул потерпілого ОСОБА_12 є небезпечним для його життя і здоров`я та призведе до спричинення тілесних ушкоджень потерпілому. Усвідомлення небезпечності своїх дій, а також наявність вимоги працівників НАБУ припинити рух автомобіля не спинило ОСОБА_8 від вчинення таких дій, ОСОБА_8 не зупинив автомобіль, а навпаки, продовжував його рух вперед-назад, що призвело до наїзду на потерпілого ОСОБА_12 та спричинення останньому тілесних ушкоджень. 
Те саме стосується і дій ОСОБА_8 щодо нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 . Намагаючись перешкодити останньому у здійсненні виконання службових обов`язків, ОСОБА_8 , знаходячись за кермом автомобіля, штовхнув ОСОБА_7 , який в цей час нахилився через відкриті водійської двері до салону автомобіля, в якому знаходився ОСОБА_8 , внаслідок чого останній вдарився лобною частиною голови об дверну арку автомобіля. 
Частина 2 ст. 345 КК України передбачає кримінальну відповідальність, зокрема за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легкої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Тож суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується умисною формою вини.
За таких обставин, критично оцінює твердження сторони захисту щодо необізнаності  ОСОБА_8 про виконання потерпілими ОСОБА_12 та ОСОБА_7 своїх службових обов`язків, а також відсутності у обвинуваченого прямого умислу на спричинення цим потерпілим тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим судом першої інстанції правильно кваліфіковано дії  ОСОБА_8  за ч.2 ст. 345 КК України та версія сторони захисту повністю спростовуються доказами, які судом першої інстанції співставлені, проаналізовані і покладені в основу обвинувального вироку.
При цьому, відсутність в матеріалах судового провадження відомостей про результати службової перевірки за фактом застосування службової вогнепальної зброї працівником Національного бюро ОСОБА_12 (арк.85 т.1), на думку колегії суддів, не спростовують висновки суду першої інстанції про спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілим, при виконанні ними службових обов`язків.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку, що обвинувачений вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, оскільки у вироку суду першої інстанції в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості  ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. 
В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, встановив і зазначив місце та спосіб вчинення злочину. 
Належить також зазначити, що ч.2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена «поза розумним сумнівом». Стандарт доведення винуватості «поза розумним сумнівом» полягає у тому, що за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, які були досліджені в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Колегія суддів звертає увагу, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Кожен доказ має підтверджувати певну обставину, яка має значення для конкретного кримінального провадження, і лише сукупність усіх доказів, оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, у своєму взаємозв`язку доводять винуватість чи невинуватість особи. Тобто, суд робить свій висновок не на окремо взятому доказі, а на сукупності доказів (як прямих, так і непрямих), які доповнюють та уточнюють один одного.
Судом першої інстанції повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджено усі обставини кримінального провадження та оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки стороною захисту не доведено наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття кримінального провадження, з урахуванням доводів, наведених в апеляційних скаргах сторони захисту.
Тобто, апеляційні доводи та пояснення сторони захисту, які надані під час апеляційного розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях  ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, а тому, на переконання колегії суддів, така позиція апелянтів пов`язана з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні поданих апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника. 
Зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, відповідає диспозиції норми кримінального закону, якою встановлена кримінальна відповідальність за вчинені обвинуваченим дій, які суд правильно кваліфікував за ч.2 ст.345 КК України.
За таких обставин, колегією суддів не встановлено правових підстав для скасування оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 . 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Водночас, перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням доводів апеляційних скарг представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_11 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , конкретних обставин справи, а також фактичного змісту вироку, не в повній мірі виконав вимоги ст.ст.50, 65 КК України. 
Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. 
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
З огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при обранні заходу примусу, що застосовується від імені держави, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, винну особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком. Це може відбутися за умови, якщо винувата особа вчинила кримінальне правопорушення, до якого може бути застосована вказана стаття закону України про кримінальну відповідальність, а суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, що вбачатиметься не тільки з тяжкості вчиненого суспільно небезпечного діяння, особи винного, але й інших обставин провадження.
Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Призначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також відомості про особу обвинуваченого.
Зокрема, судом першої інстанції враховано, що обвинувачений судимостей не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, неодружений, має повну середню освіту, офіційно не працевлаштований, негативні характеристики відсутні.
Як вбачається з досудової доповіді стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 від 17.04.2026, дослідження інформації, що характеризує особу за місцем його проживання, навчання, роботи, умов його життєдіяльності, відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, який оцінений як середній, а також ризик його імовірної небезпеки для суспільства, який також оцінений як середній, свідчать про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства.
Відповідно до ст.ст.66, 67 КК України, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , судом не встановлено.
Крім того, звільняючи ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, судом першої інстанції враховані тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, обставини справи, відомості про особу винного, а саме, що він раніше не судимий, його поважний вік (57 років), а також висновок органу пробації.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, а також щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування призначення основного покарання з випробуванням, застосувавши положення ст.ст.75, 76 КК України
Разом з цим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, від якого належить звільнити з випробуванням на підставі ст.75 КК України, тобто виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без ізоляції його від суспільства.
Такий підхід при призначенні покарання, з урахуванням насамперед фактичних обставин справи, колегія суддів находить таким, що не відповідає вимогам процесуального закону і тим критеріям, які наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Відповідно до п.2 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Санкція ч. 2 ст. 345 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.
Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому, а також при застосуванні положень ст.ст.75, 76 КК України, враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих покарання обставин, відомості про особу обвинуваченого, а також вік обвинуваченого.
Разом з цим, судом першої інстанції не приділено належної уваги фактичним обставинам кримінального провадження та поведінці обвинуваченого після вчиненого злочину, який свою вину у скоєному не визнав в повному обсязі, щиро не розкаявся та не вибачився перед потерпілими.
При цьому, згідно досудової доповіді стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 від 17.04.2026, ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення та його імовірної небезпеки для суспільства оцінений органом пробації як середній.
Належить також врахувати, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, оскільки неодружений, утриманців не має та офіційно не працевлаштований.
Крім цього, судом першої інстанції належним чином не враховані фактичні обставини кримінального провадження, а саме вчинення обвинуваченим інкримінованого злочину проти декількох осіб та, у тому числі, із застосуванням підвищеного джерела небезпеки - транспортного засобу, розуміючи, що своїми діями міг поставити під загрозу набагато більше людей, а внаслідок вчиненого злочину також сталося дорожньо-транспортна пригода, за результатом якої постановою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 02.04.2024 у справі № 642/1405/24  ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Колегія суддів також враховує, що думка потерпілих, які в цьому кримінальному провадженні просили суд призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.345 КК України у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, хоча і не є визначальною, однак у сукупності з іншими обставинами справи безпідставно не була взята до уваги судом першої інстанції під час призначення обвинуваченому покарання.
Належить також зазначити, що правоохоронні органи в будь-якій державі існують для забезпечення порядку та дотримання законів України, у зв`язку з чим життя і здоров`я співробітників цих правоохоронних органів, яких піддається ризику при несенні служби, повинні бути належним чином захищені державою. Тому, в кожному конкретному випадку, при ухваленні остаточного судового рішення та призначенні покарання, судам належить враховувати усі обставини кримінального провадження, оскільки звільнення винної особи від відбування призначеного покарання з випробуванням може призвести фактично до безкарності за вчинений злочин, не сприятимуть укріпленню законності і правопорядку в державі.
Крім того, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням через похилий вік ОСОБА_8 , оскільки ці обставини, з урахуванням вищенаведених фактичних кримінального провадження, на думку колегії суддів, не є достатніми підставами для застосування до обвинуваченого положень ст.ст.75, 76 КК України.
За таких обставин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини вчиненого злочину, відомості про особу про обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, на переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції про можливість звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, не ґрунтується на вимогах ст.ст. 50, 65 КК України та не відповідає принципам співмірності, справедливості, достатності та індивідуалізації покарання, а тому вирок суду в цій частині не можна вважати законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідно до положень статті 370 КПК України.
Згідно пунктів 2 та 4 ч.1 ст.420 КПК України, необхідності застосування більш суворого покарання та неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання є підставами для скасування апеляційним судом вироку суду першої інстанції і ухвалення свого вироку.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне вирок в частині призначеного ОСОБА_8 покарання скасувати та ухвалити у цій частині новий вирок.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання, колегія суддів враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, є нетяжким злочином, фактичні обставини кримінального провадження, а саме вчинення злочину проти двох працівників правоохоронного оргнау, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання відповідно до ст.ст.66, 67 КК України, а також вищезазначені відомості про особу обвинуваченого. 
Водночас, враховуючи вимоги ст.ст.50, 65 КК України, відсутність обтяжуючих покарання обставин, відомості про особу обвинуваченого, його похилий вік, колегія суддів дійшла висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі майже в мінімальних межах, передбачених санкцією інкримінованого йому злочину, у зв`язку з чим апеляційна скарга представника потерпілого задовольняється частково, а апеляційна скарга прокурора - у повному обсязі.
На переконання колегії суддів, саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання буде відповідати вимогам статей 50, 65 КК України, є пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним та достатнім для досягнення мети покарання - виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Підстав для застосування положень статей 69 та 75 КК України, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 413, 420, 615, 371, 373, 374 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_11 - задовольнити частково.
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 - задовольнити у повному обсязі.
Вирок Холодногірського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2026 року стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.345 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня його фактичного затримання в порядку звернення вироку до виконання.
В решті вирок Холодногірського районного суду м.Харкова від 28 квітня 2026 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий -

Судді: