ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/4200/24  Номер провадження 33/814/73/26	Головуючий у 1-й інстанції Шатілова Л. Г.  Доповідач ап. інст. Корсун О. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року 	м. Полтава	

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю: секретаря судового засідання Пархоменко Ю.І., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його представника - адвоката Сахна Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 квітня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
За постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 26 липня 2024 року о 22 годині 37 хвилин по автодорозі Лубни-Миргород-Опішня Р-42 у порушення вимог п.2.5 ПДР України керував транспортним засобом «MITSUBISHI LANCER», н.з. НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 0209» та в медичному закладі.
В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , просить скасувати постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 квітня 2025 року та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та не врахував те, що: матеріали справи не містять належних і допустимих доказів його винуватості у вчиненні зазначеного вище адміністративного правопорушення; він дійсно керував належним йому автомобілем «MITSUBISHI LANCER», але був безпідставно зупинений поліцією, не вживав алкогольних напоїв і не перебував у стані сп`яніння, не мав ознак алкогольного сп`яніння та йому було безпідставно висунуто вимогу щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням газоаналізатора «Drager»; він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager», тому що не довіряє вказаному технічному приладу, хотів пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я; далі він самостійно звернувся до медичного закладу з метою пройти огляд на стан сп`яніння, з лікарні телефонував працівникам поліції, щоб пройти огляд у їх присутності, однак у проходженні огляду в закладі охорони здоров`я йому було відмовлено через відсутність відповідного направлення; також він телефонував на гарячу лінію МВС України з проханням направити до закладу охорони здоров`я працівників поліції, щоб він мав можливість пройти огляд на стан сп`яніння у їх присутності, проте його звернення було залишено без задоволення; матеріали провадження про адміністративне правопорушення щодо нього складено без дотримання приписів законодавства, викладені в протоколі обставини не відповідають дійсності та не узгоджуються з іншими матеріалами провадження, а тому протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом; технічний прилад - газоаналізатор «Alcotest 6810», не внесений до переліку спеціальних технічних засобів, дозволених для використання на території України, використовується з порушенням Інструкції з експлуатації, якою передбачені інтервали обов`язкового технічного обслуговування приладу - перевірка калібрування, що повинна проводитись кожні шість місяців, а тому є об`єктивні та обґрунтовані підстави сумніватися у правильності його налаштування і точності одиниць вимірювання, оскільки невідомо коли була проведена остання повірка засобу вимірювальної техніки; поліцією не було залучено свідків для фіксації обставин проходження ним огляду на стан сп`яніння.
Суд апеляційної інстанції заслухав думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та адвоката на підтримку апеляційної скарги, вивчив матеріали справи, проаналізував доводи апеляційної скарги та дійшов висновку про таке.
Статтею 294 КУпАП регламентовано, що судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги.
Виходячи з положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - відмови ним як особою, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними в матеріалах справи належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними доказами, і є обґрунтованим.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 775386 26 липня 2024 року о 22 годині 37 хвилин по автодорозі Лубни-Миргород-Опішня Р-42 водій ОСОБА_1 в порушення вимог п.2.5 ПДР України керував транспортним засобом «MITSUBISHI LANCER», н.з. НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 0209» та в медичному закладі (а.с.1).
Наведені вище обставини об`єктивно підтверджуються даними відеозаписів, записаних на технічному носієві інформації, з яких установлено те, що 26 липня 2024 року о 22 годині 37 хвилин по автодорозі Лубни-Миргород-Опішня Р-42 ОСОБА_1 керував транспортним засобом «MITSUBISHI LANCER», н.з. НОМЕР_1 , і був зупинений поліцією. Після зупинки поліцейським установлено наявність підстав уважати, що водій ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння та повідомлено йому про виявлені в нього ознаки алкогольного сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Однак на неодноразові вимоги поліції ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння: як на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу, який здійснюється поліцейським, так і в медичному закладі. При цьому, ОСОБА_1 не заявляв вимогу про надання йому сертифікату відповідності та/або сертифікату перевірки типу засобів вимірювальної техніки, та/або декларації про відповідність та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, у зв`язку з чим, у поліцейського не виникало обов`язку надання вказаних вище документів. Більше того, ОСОБА_1 відразу відмовився від проходження огляду, в тому числі з використанням спеціального технічного засобу, у зв`язку з чим, такий засіб поліцією не використовувався. Свою відмову від огляду ОСОБА_1 не мотивував характеристиками конкретного технічного приладу (алкотестера) (а.с.5).
При цьому, ОСОБА_1 , який згідно з даними довідки САП Миргородського РВП ГУНП у Полтавській області має посвідчення водія від 2024 року (а.с.4), безумовно розумів наявність у нього передбаченого законодавством обов`язку пройти на вимогу поліцейського в установленому порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння і наслідки відмови від проходження згаданого огляду, а саме те, що особи, які вчиняють вказане порушення, несуть відповідальність згідно із законодавством.
У силу приписів ч.1 ст.130, ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР України проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського відповідно до встановленого законом порядку є обов`язком водія, в той час як мотиви відмови від огляду особистого характеру не впливають на кваліфікацію дій порушника за ч.1 ст.130 КУпАП.
Отже, наведені вище докази підтверджують зміст один одного й безперечно доводять вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та об`єктивних обставин не довіряти їм немає. Підстав для висновку про недопустимість, недостовірність чи неналежність цих доказів перевіркою матеріалів справи не встановлено.
Окрім того, в судах першої та апеляційної інстанцій сам ОСОБА_1 підтвердив те, що він керував транспортним засобом за наведених в оскаржуваній постанові місця, дати й часу, був зупинений поліцією та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки з використанням поліцією спеціального технічного засобу.
Однак його твердження про невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, про те, що він у подальшому пройшов огляд на стан аклогольного сп`яніння є неспроможними. Доводи ОСОБА_1 про відсутність у його діях події та складу цього правопорушення спростовуються даними відеофіксації, яка є засобом об`єктивного контролю.
Пунктом 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, визначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Саме ці дискреційні повноваження поліцейського дають йому право самостійно визначати наявність чи відсутність підстав для проведення огляду водія на стан сп`яніння.
Як убачається з матеріалів провадження, поліцією було встановлено наявність підстав уважати, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння з ознаками такого стану. Відповідно до відеозаписів на місці події поліцією було повідомлено ОСОБА_1 про виявлені в нього ознаки алкогольного сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Наявність у ОСОБА_1 цих ознак алкогольного сп`яніння зафіксовано й у протоколі про адміністративне правопорушення та направленні на медичний огляд (а.с.1, 2).
Наявність же ознак алкогольного сп`яніння не є тотожним наявності стану алкогольного сп`яніння, який можливо встановити лише за результатами відповідного огляду на стан названого сп`яніння, та згадані ознаки не вказують на перебування особи, яка керувала транспортним засобом, у цьому стані, але є однією з передумов, які на вимогу поліцейського зобов`язують особу, яка керувала транспортним засобом, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого законодавством порядку. Однак у порушення вимог закону ОСОБА_1 від проходження такого огляду відмовився.
Також на доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції зауважує, що виявлення ознаки алкогольного сп`яніння у вигляді запаху алкоголю з порожнини рота, пов`язане саме з наявністю вказаного запаху алкоголю, а не з руховою сферою чи станом мовлення апелянта.
Отже, з урахуванням викладених вище обставин і вимог закону, суд апеляційної інстанції не вбачає належних і достатніх підстав для висновку про безпідставність висування поліцією ОСОБА_1 вимог щодо проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння чи наявності тих істотних порушень вимог законодавства, які би нівелювали обов`язок виконання цих вимог, ставили би під сумнів наявність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
При цьому, перевіркою матеріалів справи, в тому числі даних безперервної відеофіксації не встановлено обставин, які свідчили би про перебування ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності. Зокрема, є відсутні й підстави для висновку про неможливість виконання наведених апелянтом дій іншим шляхом, окрім як шляхом порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР України, що є одним із найбільш грубих порушень вимог ПДР України.
Адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху, що обумовлено змістом і характером протиправних дій, які становлять загрозу для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, а також безпосередньо для себе особисто, та власності третіх осіб.
Що стосується посилань апелянта, які зводяться до того, що він у подальшому самостійно звертався до медичного закладу й на гарячу лінію МВС України з метою пройти огляд на стан сп`яніння, то суд апеляційної інстанції зауважує наступне.
Адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, що полягає у відмові особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, є закінченим з моменту відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку (поліцейським з використанням спеціального технічного засобу та в закладі охорони здоров`я).
Далі за змістом п.6 розділу Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, в разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення.
У п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року передбачено, що, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Таким чином, із моменту відмови водія ОСОБА_1 на неодноразові вимоги поліції від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння ним було вчинено закінчене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, після чого поліцейський із дотриманням нормативних положень обґрунтовано зафіксував фактичні обставини цього правопорушення в протоколі. Включно до процедури складання протоколу про адміністративне правопорушення позиція ОСОБА_1 щодо відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння була незмінною.
Тому посилання апелянта на самостійне ініціювання проходження ним огляду поза межами передбаченої законодавством процедури огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, вже після закінчення вчиненого ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і, більше того, після його фіксації у відповідному процесуальному документі (протоколі про адміністративне правопорушення) суб`єктом владних повноважень, не спростовує наявність у діях ОСОБА_1 події та складу вказаного вище адміністративного правопорушення.
Також на доводи апелянта апеляційний суд зауважує, що місцевим судом у межах протоколу про адміністративне правопорушення притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а за відмову від проходження відповідно до встановленого законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння особою, яка керувала транспортним засобом, що є порушенням вимог п.2.5 ПДР України та утворює самостійну альтернативну форму об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи ж апелянта про безпідставне незалучення поліцією свідків для фіксації обставин проходження ним огляду на стан сп`яніння позбавлені підстав, так як за змістом ч.2 ст.266 КУпАП огляд на стан сп`яніння проводиться із залученням двох свідків лише при відсутності факту застосування технічних засобів відеозапису. У той же час, поліцейським здійснювалась безперервна відеофіксація із самого моменту зупинки ОСОБА_1 поліцією і до закінчення оформлення матеріалів провадження щодо нього.
Усупереч доводам апелянта, перевіркою матеріалів справи не встановлено порушень поліцією вимог законодавства при оформленні матеріалів провадження щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, які би ставили під сумнів правильність і законність притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення цього правопорушення.
Водночас доводи апеляційної скарги щодо підстави та обставин зупинки автомобіля, під керуванням ОСОБА_1 , за своїм змістом не стосуються конструктивних ознак диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, не утворюють достатню підставу для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження щодо ОСОБА_1 , адже не спростовують факт керування ним транспортним засобом та його відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто наявність у його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і, враховуючи викладене вище, також самі по собі не обумовлюють недопустимість чи неналежність доказів по справі з огляду на відсутність безпосереднього прямого зв`язку між цими питаннями та обставинами, які мають місце в межах складу вказаного вище адміністративного правопорушення.
Таким чином, доводи апеляційної скарги, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної постанови й закриття провадження щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, не знайшли свого підтвердження.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є водієм із посвідченням водія серії НОМЕР_2 , що підтверджується даними довідки САП Миргородського РВП ГУНП у Полтавській області (а.с.4).
Таким чином, із урахуванням положень ст.23, 33 КУпАП, суд першої інстанції правильно наклав на ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.
Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 квітня 2025 року щодо ОСОБА_1 – без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду    О.М. Корсун