КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/5372/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 362/3951/25

02 квітня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Кирилюк Г.М. 
- Ящук Т.І.
при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайнек» адвоката Миролюбової Ольги Володимирівни на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Мартинцова І.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайнек» про стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги № 5/03/2024 від 19.03.2024 року,-

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року   ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайнек» про стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги № 5/03/2024 від 19.03.2024 року. 
Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 19 березня 2024 року між нею, як позикодавцем,та ТОВ «Тайнек», як позичальником,було укладено договір поворотної фінансової допомоги № 5/03/2024, за умовами якого позикодавець зобов`язувалась передати на строк позичальнику грошові кошти в розмірі установленому договором, а позичальник зобов`язувався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів. У відповідності до п.2.1. Договору, загальна орієнтовна сума даного договору становить 55 000 грн. Строк повернення коштів до 18березня 2025 року (п. 4.1 Договору). 
На виконання взятих на себе зобов`язань, позивач 19.03.2024 через касу AT КБ«ПриватБанк» перерахувала на поточний рахунок позичальника грошові кошти в розмірі 55 000 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 0.0.3538603598.1.
Проте, незважаючи на досягнуті домовленості, позичальник не виконав взяті на себе зобов?язання по поверненню грошових коштів.
03 квітня 2025 року позивач направила на адресу фактичного місця знаходження відповідача лист про повернення коштів (поштове відправлення № 0214901187533), однак, поштове відправлення № 0214901187533 було повернуто відправнику у зв`язку із закінченням встановленого термін зберігання.
30 квітня 2025 року лист про повернення коштів був направлений нею на всі, відомі адреси електронної пошти відповідача, проте, станом на дату подання цього позову, відповідна вимога була залишена відповідачем без відповіді, борг у розмірі 55 000 грн не повернуто.
За умова договору (пункт 6.1.) при простроченні повернення суми коштів (її частини) позичальник сплачує пеню у розмірі 3% річних від простроченої суми до моменту повернення.
Відповідач як боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України, зобов`язаний також сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової та трьох процентів річних.
Станом на 28 травня 2025 року заборгованість позичальника за договором поворотноїфінансової допомоги № 5/03/2024 від 19.03.2024 року становить  56017,88 грн, з яких: 55 000 грн - сума неповернутих коштів; 316,44 грн  - пеня за період з 19 березня 2025 року по 27 травня 2025 року; 385,00 - інфляційні втратиза період з 19 березня 2025 року по 27 травня 2025 року; 316,44 грн - 3% річнихза період з 19 березня 2025 року по 27 травня 2025 року.
З урахуванням наведених обставин, позивач       ОСОБА_1 просила суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайнек» на її користь заборгованість за договором поворотної фінансової допомоги № 5/03/2024 від 19.03.2024 року в розмірі 56017, 88 грн., з яких: 55000 грн сума неповернутих коштів, 316,44 грн - пеня, 385,00 грн -інфляційні витрати, 316,44 грн - 3% річних.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайнек» про стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги № 5/03/2024 від 19.03.2024 року - задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайнек» на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги № 5/03/2024 від 19.03.2024 року в розмірі 55 000 грн. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайнек» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі  1189 грн 19 коп.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайнек» адвокат Миролюбова Ольга Володимирівна подала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайнек» про стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги № 5/03/2024 від 19.03.2024 року, відмовити.
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини, що мають значення для справи.
Зазначає, що відповідач не заперечує факту укладення з позивачкою 19 березня 2024 року договору поворотної фінансової допомоги і перерахування коштів позивачкою, але вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними та недоведеними.
У відзиві на позовну заяву, відповідач зазначив суттєві обставини щодо фінансових взаємовідношень з позивачкою, яка не повідомила суд першої інстанції, що відповідач їй повністю повернув кошти, отримані за договором поворотної фінансової допомоги від 19.03.2024 року у іншій спосіб, тобто,недобросовісна позивачка, фактично зловживаючи своїми процесуальними правами, вела суд в оману.
Так, позивачка станом на листопад 2024 року входила до складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайнек» і виявила бажання вийти зі складу його учасників.
У зв`язку з виходом її зі складу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайнек», за безпосередньої участі позивачки були зроблені всі розрахунки і визначені суми для сплати ОСОБА_1 у зв`язку із її виходом зі складу товариства, в тому числі, враховані суми, зазначені як в договорі поворотної фінансової допомоги № 4/02/2024 від 22.02.2024 на суму 70 000 грн., так і в договорі поворотної фінансової допомоги  № 5/03/2024 від 19.03.2024 року на суму 55 000 грн.
У такий спосіб була визначена і узгоджена загальна сума компенсації для виплати позивачі у зв`язку з виходом її зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайнек» в сумі 777 700 грн, що на час виплати становило в еквіваленті 18 738 доларів США, з яких 125 000 грн - це грошові кошти, які в лютому-березні 2024 року були внесені позивачкою за договорами поворотної фінансової допомоги на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайнек».
Доказом зазначеного є додана до відзиву розписка, складена власноруч ОСОБА_1 про отримання нею від іншого учасника товариства ОСОБА_3 грошових коштів.
Зазначену розписку позивачка написала після отримання коштів в сумі 777 700 грн, в присутності двох осіб ОСОБА_4 і ОСОБА_5 дослівно, заначивши в ній: «У зв`язку з чим я не маю будь яких майнових та немайнових претензій до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайнек» та його учасників.
Окрім того, 28.11.2024 року позивачка склала нотаріально завірену заяву про повний розрахунок у зв`язку з виходом зі складу учасників і відсутності будь яких майнових і немайнових претензій до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайнек».
У такий спосіб Товариство з обмеженою відповідальністю «Тайнек» повністю розрахувалось з позивачкою ОСОБА_1 , в тому числі, і за двома наявними договорами поворотної фінансової допомоги.
Фактично позивачка звернулась до суду з безпідставним позовом щодо сплати їй відповідачем повторно коштів в сумі 55 000 грн, наданих відповідачу за договором поворотної фінансової допомоги № 4/02/2024 від 22.02.2024 року.
Саме тому відповідач подав до суду письмові заперечення і просив проводити судовий розгляд за правилами загального позовного провадження.
Твердження позивачки про те, що питання повернення (включення до суми компенсаційних виплат) коштів наданих відповідачу за договором поворотної фінансової допомоги № 4/02/2024 від 22.02.2024 року не обговорювалось, не відповідають дійсності тому, що учасники ТОВ «Тайнек» обговорювали ці питання з ОСОБА_1 , визначили суму компенсаційних виплат за вихід із товариства і домовились, що після виплати цієї узгодженої сторонами суми позивач не буде мати будь-яких майнових чи немайнових претензій до ТОВ «Тайнек» та його учасників, що і було зазначено у відповідній розписці, а також у заяві про повний вихід із товариства.
Саме тому, на переконання сторони відповідача, позивачка категорично заперечувала проти проведення судового розгляду за правилами загального позовного провадження і подала до суду відповідну заяву, щоб під час розгляду справи по суті її позову учасники товариства «Тайнек» не могли надати суду показання в якості свідків, і вимагати особистої участі позивачки в судових засіданнях та інше.
Сторона відповідача вважає, що суд першої інстанції, не взявши до уваги доводи відповідача і, не перевіривши належним чином обставини, на які посилається відповідач у відзиві, дійшов безпідставного висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_1 .
У відзиві на апеляційну скаргу позивач       ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2025 року - без змін, посилаючись на те, що апеляційна скарга за своїм змістом не ґрунтується на дійсних обставинах справи, які були встановлені судом першої інстанції на підставі належних та допустимих доказів, що містяться в матеріалах справи, тому вимоги апеляційної скарги є незаконними.
Зазначає, що судом першої інстанції була надана належна правова оцінка обставинам справи. повідомленим відповідачем у відзиві на позовну заяву, доказам, на які посилався відповідач, а також запереченням щодо цих обставин та доказів, які були надані позивачем у відповіді на відзив.
Судом першої інстанції у рішенні було зазначено, що докази надані відповідачем (розписка та нотаріально посвідчена заява про повний розрахунок) не беруться судом до уваги, оскільки стосуються виключно компенсації виплат за вихід позивача зі складу ТОВ «Тайнек», а отже не стосуються питань повернення коштів за договором надання поворотної фінансової допомоги № 5/03/2024 від 19.03.2024 року.
Отже, під час ухвалення оскаржуваного рішення судом було встановлено всі обставини, які стосуються предметадоказування у справі, та які підтверджені наявними в матеріалах справи доказами.
Не грунтуються на вимогах чинного законодавства і намагання відповідача розглядати справу № 362/3951/25 за правилами загального позовного провадження.
Судом першої інстанції було розглянуто відповідне клопотання відповідача, та відмовлено у його задоволенні, із обґрунтуваннями, наведеними в ухвалі від 06.10.2025 року.
На думку позивача, бажання відповідача здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження пов`язано із намаганнями затягнути вирішення спору та, відповідно,відстрочити притягнення відповідача до цивільної відповідальності шляхом примусового стягнення існуючої заборгованості.
Такі намагання відповідача знайшли своє відображення і на стадії апеляційного провадження, що проявилось у не реєстрації відповідачем кабінету в підсистемі «Електронний суд»; подання апеляційної скарги з порушенням строку на апеляційне оскарження, без належного обґрунтування  заяви про поновлення строку; подання апеляційної скарги без сплати судового збору.
На думку позивача, такі дії відповідача є проявом зловживання процесуальними правами, так як направлені на протидію своєчасному розгляду і вирішенню справи, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, що з огляду на положення ч. 1 ст. 2 ЦПК України, є завданням цивільного судочинства.
Позивач вважає, що апеляційна скарга не містить належного обгрунтування наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції, які наведені у ч. 1 ст. 376 ЦПК України, тому підлягає залишенню без задоволення в порядку, передбаченому ст. 375 ЦПК України.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка повідомляє про попередню (орієнтовну) суму судових витрат, які вона понесла та які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, що становить 10000 грн, та складається із витрат на професійну правничу допомогу.
Остаточний розрахунок судових витрат та докази їх понесення, позивач надасть суду протягом п`яти днів після ухвалення апеляційним судом рішення у справі.
В судовому засіданні апеляційного суду представники відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайнек» адвокат Миролюбова Ольга Володимирівна та керівник товариства Тютюнник Сергій Олександрович повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили скаргу задовольнити.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з?явилась, про день та час розгляду справи судом повідомлялась в установленому законом порядку, а тому суд вважає можливим розгляд справи у її відсутності.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 19.03.2024 року між Рябовою Тетяною Олександрівною та ТОВ «Тайнек» було укладено договір поворотної фінансової допомоги № 5/03/2024 (надалі Договір) за умовами якого (п. 1.1. Договору) позикодавець зобов`язувалась передати на строк позичальнику грошові кошти в розмірі установленому договором, за заявками останнього, а позичальник зобов`язувався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів.
Згідно положень п.2.1. Договору загальна орієнтовна сума даного договору становить 55000 грн.
Кошти вважаються переданими позичальникові в момент їх зарахування на поточний рахунок позичальника (п.3.2. Договору).
Пунктом 3.3. Договору визначено строк надання грошових коштів до 22 березня 2024 року, та строк повернення коштів до 18.03.2025 (п. 4.1 Договору).
Положеннями договору між сторонами також було узгоджено порядок повернення суми коштів ( розділ 5).
Так, п. 5.1 Договору було визначено, що сума коштів підлягає поверненню шляхом її перерахування на поточний рахунок позикодавця.
Днем повернення коштів вважається день зарахування грошової суми (її частини), що надавалась, на поточний рахунок Позикодавця (п. 5.2 Договору).
Крім того, умовами договору визначено (п.6.1. Договору), що при прострочені повернення суми коштів (її частини) позичальник сплачує пеню в розмірі 3% річних від простроченої суми до моменту повернення. При цьому позичальник зобов`язаний повернути суму коштів (її неповернену часину в разі дострокового повернення частини), збільшену на індекс інфляції за весь строк прострочення.
Факт надання поворотної фінансової допомоги позивачем ТОВ «Тайнек» підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 0.0.3538603598.1 від 19.03.2024 року та не заперечується самим відповідачем.
Задовольняючи частково позовні вимоги  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайнек» про стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги № 5/03/2024 від 19.03.2024 року, суд першої інстанції вказав на те що, враховуючи факт не виконання відповідачем умов договору поворотної фінансової допомоги №5/03/2024 від 19.03.2024 року в частині своєчасного повернення коштів, 03.04.2025року позивачка звернулась до відповідача з листом про повернення поворотної фінансової допомоги на відповідний рахунок, який був надісланий на адресу фактичного місця знаходження відповідача, однак, не отриманий останнім у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання (відповідні підтверджуючі документи містяться в матеріалах справи).
Доказів виконання відповідачем зобов`язань з повернення отриманої поворотної фінансової допомоги матеріали справи не містять.
В свою чергу, докази надані відповідачем (розписка та нотаріально посвідчена заява про повний розрахунок) не беруться судом до уваги, оскільки стосуються виключно компенсації виплат за вихід позивача зі складу ТОВ «Тайнек», а отже не стосуються питань повернення коштів за договором надання поворотної фінансової допомоги № 5/03/2024 від 19.03.2024 року.
Враховуючи розмір заявленої до стягнення суми основного боргу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги №5/03/2024 від 19.03.2024 року у розмірі 55 000 грн є обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
З огляду на вимоги пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 3 % річних, пені та інфляційних втрат за період з 29.03.2025 року по 27.05.2025 року, оскільки їх нарахування здійснено позивачем у період дії воєнного стану в Україні, під час якого позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором позики.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 316,44 грн пені, 385,00 грн інфляційних витрат та 316,44 грн. 3% річних задоволенню не підлягають.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, відтак, керуючись ч. 1 ст. 367 ЦК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2025 року в частині задоволення позовних вимог відповідає.
Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частинами першою, другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).
Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до підпункту 14.1.257 статті 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування відсотків або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Порівняння диспозицій наведених норм права дає підстави стверджувати про наявність спільних ознак правових відносин та, відповідно, несуперечливе правове регулювання. Отже, договір поворотної фінансової допомоги за своєю правовою природою є договором позики, а тому під час вирішення спору потрібно керуватися положеннями ЦК України, що регулюють правовідносини, які виникли з договору позики.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином.
Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передання грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.
Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії.
У разі встановленняфакту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.
Такий правовий висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15-ц (провадження № 61-3741св19).
Колегія суддів звертає увагу на те, що однією із засад цивільного законодавства є добросовісність.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.
У справі, що переглядається, судом першої інстанції встановлено, відповідачем не заперечується, що   ОСОБА_1 виконала зобов`язання за договором поворотної фінансової допомоги № 5/03/2024 від 19.03.2024 року, надалавідповідачу позику в розмірі 55 000грн. Доказів того, що грошові кошти не передавались, або передавались у меншому розмірі, або приховування іншого правочину, існування інших відносин, домовленостей між сторонами матеріали справи не містять, сторонами суду не надано.
Відповідач не повернув ОСОБА_1 позику в розмірі 55 000 грняк в строк до 18.03.2025, так і в подальшому.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанціївстановив обставини, що мають значення для вирішення спору та прийшов до правомірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги № 5/03/2024 від 19.03.2024 року в розмірі 55 000 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що у зв`язку з виходом зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайнек» позивачці було виплачено 777 700 грн, до складу яких було включено і 55 000 грн позики за договором поворотної фінансової допомоги№ 5/03/2024 від 19.03.2024 року, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних й допустимих доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.
Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд зобов`язаний свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ від 19 квітня 1994 року у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands), № 288).
Як правильно вказав суд першої інстанції та не спростовано апелянтом, надані відповідачем розписка та нотаріально посвідчена заява про повний розрахунок стосуються виключно компенсації виплат за вихід позивачки зі складу ТОВ «Тайнек», а отже, не стосуються питань повернення коштів за договором надання поворотної фінансової допомоги № 5/03/2024 від 19.03.2024 року. 
Жодних первинних документів бухгалтерського та податкового обліку з яких достеменно можливо було б встановити, що до виплаченої відповідачем позивачці суми грошових коштів в розмірі 777 700 грн, відповідачем було включено 55 000 грн позики за договором поворотної фінансової допомоги№ 5/03/2024 від 19.03.2024 року, матеріали справи не містять і відповідачем не надано.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач подав до суду письмові заперечення і просив проводити судовий розгляд за правилами загального позовного провадження, проте суд першої інстанції розглянув справу в спрощеному провадженні та не надав оцінки твердженням відповідача, зазначеним в відзиві на позовну заяву, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами, зокрема, але не виключно, є: 
1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частинами першою - третьою статті 274 ЦПК України встановлено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини першої статті 277 ЦПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Ухвалою від 16.06.2025 року про відкриття провадження у справі у відповідності до статей 19 та 274 ЦПК України, зокрема, справу визнано малозначною та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.
Васильківськийміськрайонний суд Київської області врахував наведені положення законодавства, взяв до уваги значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг і характер доказів у справі, кількість сторін та інших учасників справи, розглянув справу у спрощеному провадженні, не порушуючи вимог процесуального закону; обставин протилежного відповідач не довів, як і не зазначив, яким саме чином суд 1-ї інстанції позбавив його можливості подати всі належні та допустимі докази і пояснення, адже відповідач мав право подати або витребувати документи, які, як він вважав, можуть вплинути на вирішення спору по суті та прийняття законного судового рішення.
Крім того, реалізація стороною її процесуальних прав у судовому процесі не пов`язана з порядком розгляду справи та жодним чином не звужує можливості щодо їх використання відповідно до принципів цивільного судочинства, а залежить лише від суб`єктивного бажання сторони щодо реалізації таких прав.
Оскільки складність судової справи є суб`єктивною підставою віднесення справи до категорії малозначних, яку суд оцінює під час розгляду відповідної справи, а незгода із рішенням суду першої інстанції не свідчить про його незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для відповідача внаслідок прийняття оскаржуваного рішення, як в порядку спрощеного провадження, так і в порядку загального позовного провадження, так як настання таких наслідків у випадку ухвалення судового рішення не на користь відповідача є звичайним передбачуваним процесом.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Таким чином, доводи, викладені представником відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайнек» адвокатом Миролюбовою Ольгою Володимирівною в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2025 року в оскаржуваній частині ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайнек» адвоката Миролюбової Ольги Володимирівни.
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайнек» адвоката Миролюбової Ольги Володимирівни залишено без задоволення, а судове рішення без змін, то розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайнек» адвоката Миролюбової Ольги Володимирівни залишити без задоволення.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: