ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 р. 	Справа № 520/16421/23	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Семененко М.О. , Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Панов М.М.) від 15.04.2026 по справі № 520/16421/23
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду, з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті додаткової грошової винагороди у розмірі до 100000 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” за період з 17.10.2022 року по 16.12.2022 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду у розмірі до 100000 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” за період з 17.10.2022 року по 16.12.2022 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 24.03.2023 р. по день фактичної виплати належних сум додаткової грошової винагороди у розмірі до 100000 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” за період з 17.10.2022 року по 16.12.2022 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу до Другого апеляційного адміністративного суду.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 по справі № 520/16421/23 - залишено без змін.
Не погодившись з постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2024, позивачем було подано до Верховного Суду касаційну скаргу.
Постановою Верховного Суду від 05.06.2025 касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Коломойцев Микола Миколайович, задоволено частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 6 вересня 2023 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2024 року скасовано, а справу направлено до Харківського окружного адміністративного суду на новий розгляд.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2026 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати у повному обсязі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2026 по справі № 520/16421/23 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі у заявленому вигляді.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом не надано оцінку тому, що хоча, позивач мав захворювання до прибуття у розпорядження відповідача, однак, внаслідок виконання обов`язків військової служби у період проходження служби у в/ч НОМЕР_2 з 17.05.2022 по 24.03.2023, до якого увійшов період безпосередньої участі у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України дане захворювання загострилося, в результаті чого 01.11.2022 позивачу було зроблено ендопротезування лівого кульшового суглобу (вказано у свідоцтві про хворобу № 1058). Таким чином, у випадку позивача має місце каліцтво, яке пов`язано з захистом Батьківщини. Отже, суд першої інстанції не виконав настанов Верховного Суду в частині необхідності обов`язкового дослідження причинного зв`язку отриманого позивачем захворювання із його участю у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Йдеться про встановлення причинного зв`язку отриманого позивачем захворювання, яке в подальшому призвело до каліцтва, із захистом Батьківщини та чим це підтверджується, хоча, суд першої інстанції при новому розгляді справи чітко встановив учать позивача у бойових діях, на відміну від первинного розгляду справи.
Відповідач своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , у період з 17 травня 2022 року до 24 березня 2023 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Під час служби у Військовій частині НОМЕР_1 він отримував грошове забезпечення, у тому числі додаткову винагороду під час дії воєнного стану, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 (далі - Постанова 168).
Відповідно до направлення начальника медичної служби від 17 жовтня 2022 року та згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 17жовтня 2022 року № 268 майор ОСОБА_1 був направлений у Військову частину НОМЕР_3 на лікування та повернувся з лікування 17 грудня 2022 року.
За вказаний період ОСОБА_1 , окрім грошового забезпечення в повному обсязі також отримував додаткову грошову винагороду відповідно до Постанови 168 у розмірі 30 000 грн згідно з наказами командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 1 листопада 2022 року № 334, від 2 грудня 2022 року № 400 та від 2 січня 2023 року № 4.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, згідно Постанови № 168 за період перебування його на стаціонарному лікуванні у період з 17 жовтня до 16 грудня 2022 року, внаслідок захворювання, яке пов`язано із захистом Батьківщини, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доказів отримання позивачем поранення (контузії, травми, каліцтва) за безпосередньої участі під час виконання обов`язків військової служби, а саме під час бойових дій забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку Збройних Сил російської федерації на території України матеріали справи не містять. А факт захворювання, яке зазначено у історії про хворобу № 1058 штатною військово-лікарською комісією Військової частини АЗІ 14 від 09.01.2023 № 1170/89, не надає підстав, згідно з Постановою № 168, для отримання під час лікування додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі також – «Закон № 2011-ХІІ»; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Частинами другої-четвертої статті 9 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану» від 24 лютого 2022 року №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого продовжено Указами Президента України: №133/2022 від 14 березня 2022 року, №259/2022 від 18 квітня 2022 року, №341/2022 від 17 травня 2022 року, №573/2022 від 12 серпня 2022 року, №757/2022 від 7 листопада 2022 року, №58/2023 від 6 лютого 2023 року, від 1 травня 2023 року №254/2023, від 26 липня 2023 року №451/2023, від 6 листопада 2023 року №734/2023, від 5 лютого 2024 року №49/2024.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінет Міністрів України 28 лютого 2022 року прийняв Постанову № 168, пунктом 1 якої (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 7 березня 2022 року № 217 і від 22 березня 2022 року № 350) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «є Підтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), – розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 Постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.
До Постанови № 168 1 квітня 2022 року постановою Кабінету Міністрів України № 400 внесено зміни, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністр оборони України прийняв рішення – окреме доручення від 23 червня 2022 року № 912/з/29, яким, серед іншого, у пункті 7 визначено, що у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн, також включати військовослужбовців, які [...] у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), – з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії (ця норма застосовується з 24 лютого 2022 року).
Підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 24 серпня 2008 року № 402 (далі – «Положення № 402»), видана командиром військової частини, де проходять службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини (зразок заповнення наведено в додатку № 5).
У Довідці обов`язково зазначити: військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини; інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травми, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста; обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва); підстави видачі Довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дій, бойового донесення, тощо).
Пунктом 16 розділу І Порядку № 260 встановлено, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.
Отже, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що законодавством встановлено наявність двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини; - факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
Спірним у даному випадку є право позивача на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн за час перебування на стаціонарному лікуванні з 17.10.2022 по 16.12.2022.
Як встановлено вище, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн, підлягають включенню особи, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, в тому числі: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач в спірний період проходив військову службу на посаді офіцера групи планування штабу військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України № 1447 від 24.03.2023, ОСОБА_1 дійсно в період з 17.05.2022 по 28.05.2022, з 30.05.2022 по 31.05.2022, з 02.06.2022 по 05.10.2022, з 09.10.2022 по 16.10.2022 по 24.03.2022, брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Харківській області, селище Іванівське, Бахмутського району, Донецької області. Також зазначено, що дана довідка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій, та оформлена у відповідності до Додатку 6 Порядку затв. Постановою КМУ від 20.08.2014 № 413.
Відповідно до виписки із медичної карти № 12765 виданої Військово-медичним клінічним центром Північного регіону, ОСОБА_1 в період з 17.10.2022 по 24.10.2022, при надходженні пред`являв скарги біль в лівому колінному суглобі під час ходи посилюється, після навантажень. 
Анамнез захворювання: зі слів, біль в лівому кульшовому суглобі відчув у серпні 2022 року, біль пов`язували з захворюванням поперекового відділу хребта. Зміни в кульшових суглобах виявлені під час МРТ дослідження 06.10.2022; ознаки двобічного асептичного некрозу гоок стегнових кісток. Проходив лікування в неврологічному відділенні ВМКЦ ПиР з 06.10.2022 по 08.10.2022 консультований травматологом. Рекомендовано направити з частини для визначення ступеня придатності до військової служби. 
Лікування: Режим ІІІ - Загальний, Стіл № 15, кеталонг р-н д/ін, 30 мг/мл 1 мл Дарниця. Ходить за допомогою милиць. Загальний стан задовільний. 
Відповідно до Виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 100994 виданої Державною установою "Інститут патології хребта та суглобів ім. проф. М.І. Ситенка Національної академії медичних наук Україна", ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 24.10.2022 по 15.11.2022 з діагнозом двобічний асептичний некроз головокстегнових кісток ліворуч - 3 ст., праворуч - 4 ст. Стійкий больовий синдром ліворуч. Порушення функції опори та ходьби.
Лікувальні і трудові рекомендації: ортопедичний режим 2 міс; ЛФК для мязів н/кінцівок та спини - постійно; ходьба за допомогою милиць з дозованим навантаженням на прооперовану кінцівку - 2 міся; остеогенон 2т 2р/д 1,5 міс; Прадакса 110 мг 2 т 1 р/д до 30 діб; контрольний огляд через 2 міс; обмеження фізичного навантаження 2 міс; переводиться до ВМКЦ ПнР для проведення ВЛК.
Відповідно до Виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 14456 виданої Військово-медичним клінічним центром Північного регіону ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в період з 15.11.2022 по 29.11.2022 з діагнозом М16.0 Двобічний асептичний некроз головок стегнових кісток ліворуч - 3 ст., праворуч - 4 ст. Стійкий больовий синдром ліворуч. Стан після тотального безцементного ендопротезування лівого кульшового суглоба ( від 01.11.2022).
Рекомендовано: дотримуватись ортопедичного режиму - ходити за допомогою милиць із дозованим навантаженням на прооперовану ногу протягом 3 місяців (перший місяць 20-30% від ваги тіла, другий 50-75%, третій 75%-100% з поступовим переходом на ортопедичну тростину у правій руці; ксалерто 10 мг о 21.00 протягом 35 після операції; остеогенон по 2 таб. 2 р/д протягом 3 місяців; дексалгін по 1 таб 2 р/д при больовому синдромі протягом 10 днів; ЛФК для відновлення рухів лівого кульшового суглобу, масаж м`язів стегна та гомілки ліворуч; еластичне бинтування обох нижніх кінцівок або користуватись панчохами серед. компресії протягом 4 тижнів; рентгенконтроль лівого кульшового суглобу через 6 та 12 місяців із повторним оглядом травматолога; продовжити прийом гіпотензивних препаратів.
Відповідно до виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 3341 виданого ВЧ НОМЕР_1 , ОСОБА_1 в період з 29.11.2022 по 16.12.2022 перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: стан після тотального безцементного ендопротезування лівого кульшового суглобу (01.11.2022) з приводу деформуючого остеоартрозу третього ступеню. Деформуючий остеоартроз другого ступеню правого кульшового суглобу з асептичним некрозом головки стегнової кістки з помірним порушенням функцій Деформуючий остеоартроз обох колінних суглобів першого ступеня без порушення функцій. Хронічна вертеброгенна люмбалгія, ремісія без порушення функцій. Екзостоз лівої стегнової кістки без порушення функцій. Ожиріння першого ступеня. Хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість, хронічний лівобічний адгезивний отит в стадії ремісії. Стійке пониження слуху при сприйнятті шепітної мови на відстані 4,0 м на праве ухо та на відстані 0 м на ліве вухо.
На підставі статті 61А, 13В графи ІІІ Розкладу хвороб непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.
Відповідно до свідоцтва про хворобу №1058 від 03.01.2023 виданого 12 Регіональною військово-лікарською комісією, п. 12 "Діагноз та постанова ВЛК про причинний звязок захворювання, поранення, контузії, каліцтва" - стан після тотального безцементного ендопротезування лівого кульшового суглобу (01.11.2022) з приводу деформуючого остеоартрозу третього ступеню. Деформуючий остеоартроз другого ступеню правого кульшового суглобу з асептичним некрозом головки стегнової кістки з помірним порушенням функцій Деформуючий остеоартроз обох колінних суглобів першого ступеня без порушення функцій. Хронічна вертеброгенна люмбалгія, ремісія без порушення функцій. Екзостоз лівої стегнової кістки без порушення функцій. Ожиріння першого ступеня. Хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість, хронічний лівобічний адгезивний отит в стадії ремісії. Стійке пониження слуху при сприйнятті шепітної мови на відстані 4,0 м на праве ухо та на відстані 0 м на ліве вухо.
Захворювання, ТАК пов`язані із захистом Батьківщини. На підставі статті 61А, 13В графи ІІІ Розкладу хвороб непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.
Главою 21 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затв. наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008р., зареєстр. в Міністерстві юстиції України 17.11.2008р. за № 1109/15800 (далі – Положення № 402), визначено порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та осіб, звільнених з військової служби, зі службою у Збройних Силах України.
Зокрема, згідно з п.п. 21.1, 21.2 глави 21 розділу II Положення № 402 у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення.
Причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних ТЦК та СП на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК.
Відповідно до п.21.5 глави 21 розділу II Положення № 402 постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:
а) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Другої світової війни, участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Другої світової війни, при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил), забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України. Постанова ВЛК у формулюванні «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» не приймається, якщо поранення (контузія, травма, каліцтво), у тому числі, що призвело до смерті військовослужбовця, є наслідком: вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленадах охорон
б) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане, у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби, крім поранень (контузій, травм, каліцтв), одержаних за обставин фактичного виконання службових обов`язків, передбачених у підпункті «а» цього пункту. При ураженнях, зумовлених дією ДІВ, КРП, джерел ЕМП, ЛВ, мікроорганізмів I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами, а також токсичних речовин, які виникають у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби, приймається постанова «Травма (зазначити фактор), ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби». Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, у випадках, передбачених частиною четвертою статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Постанова ВЛК у формулюванні «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби» не приймається, якщо поранення (контузія, травма, каліцтво), у тому числі, що призвело до смерті військовослужбовця, є наслідком: вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом).
д) «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо воно виникло під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил), забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України, або коли захворювання, яке виникло до цього, у зазначені періоди служби досягло такого розвитку, що призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби;
Аналізуючи вищезазначені норми Положення, та норми Постанови № 168 колегія суддів констатує, що захворювання та поранення (контузія, травма, каліцтво) - є різними правовими категоріями, яким законом надане різне правове регулювання.
Аналізуючи відомості наявні в Свідоцтві про хворобу № 1058 постановленою 12 Регіональною комісією №9 від 03.01.2023 та виписками із медичних карт, причиною перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в період з 17.10.2022 по 16.12.2022 був "стан після тотального безцементного ендопротезування лівого кульшового суглобу (01.11.2022) з приводу деформуючого остеоартрозу третього ступеню. Деформуючий остеоартроз другого ступеню правого кульшового суглобу з асептичним некрозом головки стегнової кістки з помірним порушенням функцій Деформуючий остеоартроз обох колінних суглобів першого ступеня без порушення функцій. Хронічна вертеброгенна люмбалгія, ремісія без порушення функцій. Екзостоз лівої стегнової кістки без порушення функцій. Ожиріння першого ступеня. Хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість, хронічний лівобічний адгезивний отит в стадії ремісії. Стійке пониження слуху при сприйнятті шепітної мови на відстані 4,0 м на праве ухо та на відстані 0 м на ліве вухо"; який відповідно до вищевказаної довідки визначений як "Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини". Тобто причиною стаціонарного лікування є саме отримання захворювання, а не поранення (контузії, травми, каліцтва).
Водночас, зміст та висновки 12 Регіональної військово-лікарської комісії викладені в Свідоцтві про хворобу № 1025 (№ 9 від 03.01.2023) позивачем в рамках даної справи не оскаржуються.
При цьому виплата збільшеної до 100000 грн. винагороди, яка передбачена постановою КМ України № 168 від 28.02.2022р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», здійснюється, зокрема, за умови перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва).
Зі змісту Постанови № 168 встановлено, що вказана врегульовує відносини саме щодо причинного зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаного із захистом Батьківщини, а не захворювання, незалежно від того чи таке захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини.
Крім того, матеріали справи не містять довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402.
Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції не виконано настанов Верховного Суду в рамках даної справи в частині необхідності обов`язкового дослідження причинного зв`язку отриманого позивачем захворювання із його участю у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, колегія суддів зазначає таке.
12 Регіональною військово-лікарською комісією (№ 9 від 03.01.2023) видано Свідоцтво про хворобу № 1058, яким встановлено (п. 12), що Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва" - стан після тотального безцементного ендопротезування лівого кульшового суглобу (01.11.2022) з приводу деформуючого остеоартрозу третього ступеню. Деформуючий остеоартроз другого ступеню правого кульшового суглобу з асептичним некрозом головки стегнової кістки з помірним порушенням функцій Деформуючий остеоартроз обох колінних суглобів першого ступеня без порушення функцій. Хронічна вертеброгенна люмбалгія, ремісія без порушення функцій. Екзостоз лівої стегнової кістки без порушення функцій. Ожиріння першого ступеня. Хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість, хронічний лівобічний адгезивний отит в стадії ремісії. Стійке пониження слуху при сприйнятті шепітної мови на відстані 4,0 м на праве ухо та на відстані 0 м на ліве вухо.
Захворювання, ТАК пов`язані із захистом Батьківщини. На підставі статті 61А, 13В графи ІІІ Розкладу хвороб непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.
При цьому, суд надає оцінку наявним в матеріалах справи доказам та перевіряє наявність у позивача права на підставі цих доказів на отримання спірної винагороди.
Судом першої інстанції надано оцінку встановленому Регіональною ВЛК діагнозу та причинному зв`язку. При цьому встановлений Регіональною ВЛК діагноз та її причинний зв`язок - "Захворювання, ТАК пов`язані із захистом Батьківщини" не дає позивачу право на отримання додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168, збільшеної до 100 000 гривень.
Враховуючи, що інші заявлені позивачем вимоги фактично є похідними від вищевказаних, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вони також задоволенню не підлягають.
Відтак, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі позивачем мотиви та доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм права та обставин справи і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права при постановленні спірного рішення.
Отже, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги позивача, у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В апеляційній скарзі також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведених аргументів.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2026 по справі № 520/16421/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	М.О. Семененко   З.Г. Подобайло