Справа № 455/2222/25
Провадження № 1-кп/455/37/2026

ВИРОК
Іменем України
16 червня 2026 року м.Старий Самбір
Старосамбірський районний суд Львівської області в складі: 
головуючого судді     ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання    ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, кримінальне провадження №12025141320000395 від 04.08.2025 відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Перечин Перечинського району Закарпатської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, раніше судимого: вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04.07.2024 за частиною 1 статті 382 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, згідно статей 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік; вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 14.10.2025 за частиною 1 статті 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 382 КК України,
за участю: 
прокурора     ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката     ОСОБА_5 ,
обвинуваченого      ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , будучи особою, раніше судимою за злочин, передбачений частиною 1 статті 382 КК України, постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16.03.2022 у справі №452/245/22, яка набрала законної сили 27.03.2022, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 років. Крім цього, ОСОБА_3 постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10.10.2024 у справі №452/2751/24, яка набрала законної сили 21.10.2024, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому вигляді становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень. Також, ОСОБА_3 постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11.10.2024 у справі №452/3048/24, яка набрала законної сили 22.10.2024, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень.
Незважаючи на постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16.03.2022 у справі №452/245/22, яка набрала законної сили 27.03.2022, ОСОБА_3 , будучи особою, раніше судимою за злочин, передбачений частиною 1 статті 382 КК України, маючи злочинний умисел, спрямований на невиконання даної постанови щодо позбавлення його права керування транспортним засобом на строк 10 років, діючи умисно, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення частини 1 статті 129-1 Конституції України та частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, продовжив керування транспортними засобами.
Так, ОСОБА_3 , будучи особою, раніше судимою за злочин, передбачений частиною 1 статті 382 КК України, 03.08.2025 о 21:42 год., достовірно знаючи, що він позбавлений права керувати транспортним засобом, діючи умисно, всупереч постанови Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16.03.2022 у справі №452/245/22, яка набрала законної сили 27.03.2022, маючи реальну можливість виконувати таке у встановлений вказаним судовим рішенням термін, умисно керував транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ 21093» р.н. НОМЕР_1 , по вулиці Центральній в с. Біличі Самбірського району Львівської області, порушивши обов`язок, накладений рішенням суду, керуючи вказаним транспортним засобом, де був зупинений працівниками СРПП ВП №1 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області.
Такими своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 382 КК України, тобто умисне невиконання постанови суду, яка набрала законної сили, особою, раніше судимою за злочин, передбачений частиною 1 статті 382 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію його дій за частиною 3 статті 382 КК України, всі докази, зібрані на досудовому розслідуванні, вважає достовірними і дослідження їх в судовому засіданні є недоцільним. 
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні враховуючи наявність у обвинуваченого на утриманні дітей, пом`якшуючих покарання обставин (щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення), вважав за можливе та просив застосувати до ОСОБА_3 положення статті 69 КК України при призначенні виду та міри покарання.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення частини 3 статті 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд за згодою учасників судового розгляду обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та стосуються речових доказів, визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.
Показання обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності його позиції. 
Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.
За таких обставин, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення доведеною поза розумним сумнівом та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за частиною 3 статті 382 КК України як умисне невиконання постанови суду, яка набрала законної сили, особою, раніше судимою за злочин, передбачений частиною 1 статті 382 КК України.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до вимог статті 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до статті 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів. 
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується загальними засадами, які визначені у статті 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. 
При цьому, суд також виходить із положень статті 50 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд зважав на те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, наведеної у статті 12 КК України, є тяжким злочином.
Також, суд враховує відомості про особу обвинуваченого, а саме, що він раніше судимий: вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04.07.2024 за частиною 1 статті 382 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, згідно статей 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік; вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 14.10.2025 за частиною 1 статті 190 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців; враховується його сімейний та матеріальний стан, зокрема, те, що він офіційно не працевлаштований, офіційно не одружений, за місцем проживання характеризується негативно; також враховується його стан здоров`я, зокрема те, що обвинувачений інвалідності не має, згідно довідки №1008 від 22.09.2025, виданої КНП Старосамбірської міської ради «Старосамбірська центральна лікарня», у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога на обліку не перебуває.
Що стосується питання осудності обвинуваченого ОСОБА_3 , суд врахував те, що поведінка обвинуваченого в судовому засіданні була адекватною, свої показання він надавав послідовно та змістовно, а тому на стійке переконання суду обвинувачений є осудною особою.
Крім того, суд врахував обставину, яка, відповідно до статті 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченому – щире каяття, а також обставину, яка, відповідно до статті 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченому – рецидив злочинів.
За таких обставин, суд вважає, що до обвинуваченого слід обрати міру покарання, передбачену санкцією частини 3 статті 382 КК України, –у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, що є тотожним позиції сторони обвинувачення, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, для реалізації принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не встановлено. 
Також, враховуючи вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 14.10.2025 про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців,суд вважає за необхідне, на підставі частини 4 статті 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Зазначене є тотожним позиції сторони обвинувачення, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, для реалізації принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не встановлено.
Суд враховує позицію захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , проте не знаходить належних підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання із застосуванням статті 69 КК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. 
Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку статті 100 КПК України.
Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Ухвалою слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 02.10.2025 відносно обвинуваченого ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період доби з 00.00 год. до 06.00 год., строком на 2 місяці, тобто до 02.12.2025 включно. 
Разом з тим, враховуючи, що відповідно до повідомлення начальника Державної установи «Дрогобицька виправна колонія (№40)» Міністерства юстиції України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відбуває покарання в ДУ «Дрогобицька виправна колонія (№40)» з 07.04.2026 за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 14.10.2025 до 2 років 6 місяців позбавлення волі, суд вважає за можливе не застосовувати до обвинуваченого запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Керуючись статтями 349, 368-371, 373-376 КПК України, 
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 382 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
З урахуванням положень статті 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 14.10.2025 (про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців), остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 3 (трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати від 07.04.2026.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого  ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.
Речовий доказ, а саме: відеозаписи, які розміщені на оптичному диску білого кольору з написом MEDIA DVD-R 4.7 GB 16 Х, 120 min, що зберігається при матеріалах кримінального провадження №12025141320000395 від 04.08.2025, – залишити при матеріалах кримінального провадження №12025141320000395 від 04.08.2025.
Речовий доказ, а саме: автомобіль марки ВАЗ 21093 р.н. НОМЕР_1 , а також свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_2 на даний автомобіль, згідно якого він належить ОСОБА_7 , які згідно розписки від 07.08.2026 повернуто на зберігання користувачу ОСОБА_3 та зберігаються за адресою: АДРЕСА_1 , – повернути за належністю користувачу ОСОБА_3 .
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області на протязі 30 днів з дня його проголошення. 
Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя      ОСОБА_1