Справа № 646/11162/25 
№ провадження 2/646/432/2026 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2026 року м.Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова
у складі: головуючого судді - Клімової С.В.,
за участю секретаря - Колєснік П.В.,
предстаника позивача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жовнір Тетяна Леонідівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жовнір Тетяна Леонідівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача та відповідача по справі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на день своєї смерті проживала разом з позивачем у місті Київ. Позивач вказує, щона дату смерті матері вже почалась повномасштабна війна, та місто Харків було під постійними обстрілами.
Відповідно до п. 2.9. «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», затвердженому наказом Мінреінтеграції № 309 від 22.12.2022 р. (діяв до 28.02.2025 р.), та п. 2.9. Наказу Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025 р., Харківська міська територіальна громада з 24.02.2022 до 15.09.2022 р. була визначена як територія активних бойових дій.
Відповідно до п. 1.8. вказаних Переліків, Харківська міська територіальна громада з 15.09.2022 р. була і до цього часу визначена як територія можливих бойових дій.
Позивач зазначає, що ні вона, ні її брат – відповідач по справі не звертались з заявами про прийняття спадщини, оскільки були впевнені, що спадщини після смерті матері не залишилось.
Квартира, де мешкала матір як мені було відомо, належала позивачу, позивач як єдиний власник квартири була в вказана в технічному паспорті на квартиру, інших документів у неї не було і які це мають бути документи, вона не здогадувалась, оскільки була впевнена, що технічний паспорт це документ на квартиру. До дня смерті матері, і після позивач утримувала своє житло в м. Харкові за адресою: АДРЕСА_1 , сплачувала за комунальні послуги. 
В липні 2025 року у позивача виникла потреба в отриманні підтвердження належності їй на праві власності вказаної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач звернулась до нотаріуса для отримання інформації з реєстру власників нерухомого майна, але нотаріус повідомила, що ця інформація в реєстрі відсутня і позивачу необхідно надати їй оригінали правовстановлюючого документу на квартиру, щоб внести до реєстру інформацію про право власності. Позивач вказує, що надала нотаріусу технічний паспорт, але виявилось, що це не правовстановлюючих документ. Нотаріус порекомендувала звернутись до адвоката для з?ясування інформації щодо такого документа та подальшого здійснення нею дій для відновлення такого документа, якщо він втрачений.
07.07.2025 р. позивач звернулась до адвоката Тернової В.О., яка подала до БТІ м. Харкова адвокатський запит № 07/07-1 від 07.07.2025 р. і просила: повідомити та надати відповідні підтвердження за даними КП «БТІ» м. Харкова про дату та номер реєстрації права власності за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; надати інформацію та засвідчену копію правовстановлюючого документу, на підставі якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , є власницею вказаної квартири; надати інформацію про те, чи мається в КП «БТІ» м. Харкова інвентарна справа на вказану квартиру.
Відповідь КП «Харківське міське БТІ» № 10406/04-11/25 від 25.07.2025 р., на адвокатський запит адвокат Тернова В.О. отримала на електронну пошту 15.08.2025 р., поштою 21.08.2025 р де була надана інформація, що в архівних матеріалах БТІ містяться реєстраційні відомості станом на 31.12.2012 р. Згідно з наявними архівними матеріалами реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_2 станом на 31.12.2012 р. проведена КП «БТІ» на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право власності на житло від 25.04.1994 р., виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду р. № 9-94-8495. До відповіді також була додана засвідчена копія Свідоцтва про право власності на житло від 25.04.1994 р., виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду згідно з розпорядженням від 25.04.1994 р. № 11174, відповідно до якого квартира АДРЕСА_2 зареєстрована центром приватизації державного житлового фонду на праві спільної сумісної власності і записана у реєстрову книгу № 9-94-8495. Власниками квартири вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
Позивач вказує, що тільки 15.08.2025 року вона дізналася, що після смерті матері залишилося спадкове майно. 11.09.2025 року позивач поїхала до міста Харкова та звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Жовнір Т.Л., якою було відкрито спадкову справу № 54/2025. Нотаріусом під час відкриття спадкової справи було виявлено, що в реєстрі заповітів зареєстрований заповіт від матері ОСОБА_4 , про який позивач не була повідомлена. Нотаріус видала їй запит до нотаріального архіву для отримання дублікату такого заповіту, який позивач подала 11.09.2025 року дата видачі дублікату заповіту була призначена на 08.10.2025 рік.
08.10.2025 року позивач отримала дублікат заповіту, надала його приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Жовнір Т.Л., подала заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину.
08.10.2025 року позивачем отримана постанова приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Жовнір Т.Л. про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв?язку з пропуском строку на прийняття спадщини.
Позивач посилаючись на поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, просить суд встановити їй додатковий строк для прийняття спадщини терміном три місяці з часу набрання рішенням суду.
Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 06.11.2025 року провадження по справі було відкрито та справу призначено до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 02.12.2025 року задоволено клопотання представниа позивача про розгляд справи в режимі відеоконференції.
Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 24.03.2026 року підготовчий розгляд було проведено та справу призначено до судового розгляду. 
У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала та просила суд їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні позову.
Відповідач ОСОБА_3  у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача.
3-тя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жовнір Т.Л. у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, при вирішенні питання покладається на розсуд суду.
Заслухавши думку представника позивача, з`ясувавши думку інших учасників справи, дослідивши письмові докази суд приходить до наступного.
Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.
Так судом встановлені наступні фактичні обставини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Київ померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 .
З свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася  ОСОБА_2 , батьками вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
З актового запису про народження № 4104 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_3 , батьками вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
Відповіддю КП «Харківське міське БТІ» № 10406/04-11/25 від 25.07.2025 р., на адвокатський запит надано інформацію, що в архівних матеріалах БТІ містяться реєстраційні відомості станом на 31.12.2012 р. Згідно з наявними архівними матеріалами реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_2 станом на 31.12.2012 р. проведена КП «БТІ» на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право власності на житло від 25.04.1994 р., виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду р. № 9-94-8495. 
З Свідоцтва про право власності на житло від 25.04.1994 р., виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду згідно з розпорядженням від 25.04.1994 р. № 11174, убачається, що квартира АДРЕСА_2 зареєстрована центром приватизації державного житлового фонду на праві спільної сумісної власності і записана у реєстрову книгу № 9-94-8495. Власниками квартири вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
Постановою нотаріуса від 08.10.2025 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для подачі заяви про прийняття спадщини.
Судовим розглядом встановлено, що спадкодавець на час смерті проживала у м. Київ разом з позивачем ОСОБА_2 , що підтверджується актом довідкою № 16 від 16.07.2025 року та виписками з лікарень.
Закон який регулює спірні цивільно-правові правовідносини є Цивільний Кодекс України.
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.
За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Згідно ч. 1, п.п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом встановленого строку, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо:
1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави;
2) ці обставини визнані судом поважними.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
В постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття.
Згідно з п.24 вищевказаної постанови Пленуму особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди дослужуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 127/12911/18.
Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Зі змісту п.2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 вбачається, що письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою. Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п.3.5. гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5.
Виходячи зі змісту ст. 1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається:
1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори;
2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви.
При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.
У постанові від 28.03.2022 року по справі №750/2158/21 Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо.
Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту викладені правові позиції також у постановах Верховного Суду від 25.03.2020 року у справі №642/2539/18-ц, від 26.06.2019 року у справі №565/1145/17, від 28.10.2019 року у справі №761/42165/17, від 06.06.2018 року у справі №315/765/14-ц.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні запроваджено воєнний стан з 5:30 год. 24.02.2022 року.
Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (із змінами відповідно до Наказу 199 від 13 липня 2023 року) Харківська міська територіальна громада була у переліку територіальних громад, що розташовані в зоні бойових дій з 24.02.2022 по 15.09.2022, а з 15.09.2022 Харківська міська територіальна громада є у переліку територіальних громад, що розташовані в зоні можливих бойових дій.
Верховний Суд у постанові від 19 грудня 2024 року у справі № 553/6658/22 враховуючи обставини, а саме введення у країні воєнного стану, пов`язаного із військовою агресією російської федерації проти України, активні бойові дії та бомбардування м. Харкова та Харківської області, реальне існування загрози життю позивача, неодноразова зміна законодавства щодо прийняття спадщини у період дії воєнного стану, незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позивачем нотаріусу заяви про прийняття спадщини, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини на підставі частини третьої статті 1272 ЦК України.
Близькі за змістом висновки містяться в постановах Верховного Суду від 10 липня 2024 року в справі № 522/13476/23 (провадження № 61-7645св24), від 14 серпня 2024 року в справі № 537/3556/22 (провадження № 61-2839св24).
Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Норми європейського законодавства щодо прав людини встановлюють, що згідно зі стандартом, розробленим у практиці Європейського суду з прав людини на підставі висновків у його рішеннях, для встановлення відповідності певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.
Відповідно до третього критерію, уніфікований підхід ЄСПЛ до оцінки вимог, закріплених у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ґрунтується також на критерії «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право власності, та інтересами особи, яка так чи інше страждає від такого втручання (рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Трегубенко проти України»).
Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позбавлення позивача права на спадщину буде занадто надмірним тягарем, що не є пропорційним меті законодавчого обмеження строку подання заяви про прийняття спадщини, відтак, буде порушено «баланс» між інтересами держави та фізичної особи.
Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.
Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.
Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду №761/42165/17-ц від 28 жовтня 2019 року, № 681/203/17-ц від 17 жовтня 2018 року у справі, № 185/777/17 від 01 червня 2020 року у справі.
З огляду на вказані положення закону і судову практику, оцінюючи досліджені докази, судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Строк для прийняття спадщини після померлої закінчився. Про існування заповіту на ім`я позивача ОСОБА_2 , позивач дізналась вже після того, як сплинув строк на прийняття спадщини, оскільки постійно проживала в місті Київ та не знала про наявність у її матері спадкового майна.
Враховуючи наведені обставини, а саме віддаленість постійного місця проживання позивача, необізнаність позивача про наявність чинного заповіту на її ім`я, необізнаність позивача про наявність спадкового майна після смерті матері, враховуючи принцип свободи заповіту, суд вважає, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин і вважає необхідним визначити позивачу додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Київ строком на три місяці з дня набрання рішенням законної сили.
Крім того, суд звертає увагу на те, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.
Судові витрати у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України залишити за позивачем.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах – учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006р.).
Керуючись ст.ст. 11, 12 13, 78, 79, 81, 89, 206, 264, 265, 268,351, 352, 354 ЦПК України, ст..ст.1216-1218, 1220-1223, 1233-1235 ЦК України, суд – 
УХВАЛИВ: 
Позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жовнір Тетяна Леонідівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини – задовольнити.
Визначити  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 додатковий строк три місяці для подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 , який починається з дня набрання законної сили рішення суду. 
Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається на офіційному порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб адресою сторінки http://cz.hr.court.gov.ua

Суддя С.В. Клімова