ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/22214/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом LUX-REISEN BIS SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №ЕПШ000021 від 04.08.2025 року.
Посилається на те, що під час рейдової перевірки 04.08.2025 року посадовою особою відповідача складено Акт №ЕАР008126, у якому зафіксовано порушення ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт» при здійсненні міжнародних перевезень пасажирів за маршрутом «Кременчук - Бонн», що полягало у відсутності роздруківки на паперовому носії з діючого та повіреного тахографа про роботу та відпочинок водія, відповідальність за яке передбачена абз.6 ч.1 ст.60 цього Закону. Позивач вказує, що під час перевірки водій надав державному інспектору дозвіл іноземної країни, по території якої здійснювалося перевезення, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, білетно-облікову документацію, схему маршруту, а також повний та вільний доступ до повіреного цифрового тахографа, що був наявний і перебував у робочому стані в автобусі, д.н.з. НОМЕР_1 . Окрім того, водій надав доступ до вставлених у цифровий тахограф карток і під час перевірки одразу зробив роздруківку на паперовому носії щодо даних роботи цифрового тахографа та інформації про роботу і відпочинок водія ОСОБА_1 , а також пред`явив особисту діючу картку водія. Позивач наголошує, що в Акті перевірки не фіксувалися порушення щодо недопуску до цифрового тахографа чи відсутності особистої картки водія, а наявність роздруківки з прив`язкою до номера автобуса підтверджується самою роздруківкою з даними цифрового тахографа станом на дату та період перевірки. Зазначає, що усі необхідні документи, передбачені ст.53 Закону, були надані інспектору в момент перевірки, а тому факт правопорушення відсутній. Вважаючи у зв`язку із цим свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.
У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що 04.08.2025 року на а/д М-10 Львів - Краковець 10 км+100 м старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області було зупинено транспортний засіб марки SETRA, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , обладнаний цифровим тахографом, який здійснював міжнародні перевезення пасажирів. У ході перевірки встановлено порушення ЄУТР - відсутність роздруківки на паперовому носії з інформацією з діючого та повіреного тахографа про роботу та відпочинок водія, у тому числі порушення, відповідальність за яке передбачена абз.6 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Відповідач зазначає, що водій при керуванні транспортним засобом в режимі «Екіпаж» повинен був використовувати свою особисту картку водія, яка мала знаходитися у слоті 1 тахографа, однак водій ОСОБА_1 у порушення вимог ЄУТР та Інструкції №385 під час керування транспортним засобом не використовував своєї особистої картки водія, а тому не міг надати належним чином заповненої роздруківки роботи, оскільки тахограф не фіксував даних щодо його режиму роботи та відпочинку. На переконання відповідача, вказані обставини вбачаються з відеоматеріалів проведення рейдової перевірки, зі змісту роздруківки про порушення №3131 та з роздруківки, доданої позивачем до позовної заяви. Стверджує, що за умови обладнання автомобіля цифровим тахографом вимога роздрукувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв визначена саме ст.53 Закону, а відповідальність за порушення цієї вимоги передбачена абз.6 ч.1 ст.60 цього Закону. Зазначає, що оскаржувана постанова прийнята на підставі та у спосіб, що передбачені законом. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
04.08.2025 року посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті, на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 04.08.2025 року №ОНР001417, на автомобільній дорозі М-10 Львів - Краковець 10 км+100 м проводилась рейдова перевірка транспортних засобів.
В ході цієї перевірки об 15:07 год був перевірений транспортний засіб марки SETRA, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який здійснював міжнародні перевезення пасажирів за маршрутом «Кременчук - Бонн». Вказаний транспортний засіб обладнаний цифровим тахографом.
За результатами перевірки складено Акт №ЕАР008126 від 04.08.2025 року, в якому зазначено, зокрема, наступне: «Під час перевірки виявлено порушення ЄУТР - відсутність роздруківки на паперовому носії з інформацією, з діючого та повіреного тахографа про роботу та відпочинок водія(їв), у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абз.6 част.1.». У графі «Пояснення водія про причини порушень» вказано - «З Актом не згідний».
Того ж дня, 04.08.2025 року, за результатами перевірки старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області винесено постанову №ЕПШ000021 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою стягнуто з позивача адміністративно-господарський штраф у сумі 34000,00 грн за виконання міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.6 ч.1 ст.60 цього Закону.
Не погодившись з правомірністю вказаної постанови, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Частиною 2 ст.19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-III (далі - Закон №2344-III), який регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Відповідно до ч.7 ст.6 Закону №2344-III, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.
Згідно ч.12 ст.6 Закону №2344-III, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Частиною 14 ст.6 Закону №2344-III визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Відповідно до ч.1 ст.53 Закону №2344-III, організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.
За приписами ч.4 ст.53 Закону №2344-III, при виконанні міжнародних перевезень пасажирів резиденти України повинні мати: дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; список пасажирів (при нерегулярних та маятникових перевезеннях); білетно-облікову документацію; схему маршруту.
Згідно з ч.7 ст.53 Закону №2344-III, у транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої - тахографи.
Частиною 8 ст.53 Закону №2344-III визначено, що водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
За змістом ст.34 Закону №2344-III, автомобільний перевізник повинен, серед іншого, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання вимог законодавства про автомобільний транспорт визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 (далі - Порядок №1567).
Відповідно до п.15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР); додержання водієм режиму праці та відпочинку.
Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах визначено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року №385 (далі - Інструкція №385).
Згідно з п.3.3 розділу ІІІ Інструкції №385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт установлена ст.60 Закону №2344-III. Так, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абз.6 ч.1); управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку - штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абз.11 ч.1).
Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з прийняттям відповідачем оскаржуваної постанови про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу за виконання міжнародних перевезень пасажирів без документів, визначених ст.53 Закону №2344-III, відповідальність за яке передбачена абз.6 ч.1 ст.60 цього Закону.
Підставою для накладення штрафу згідно з оскаржуваною постановою №ЕПШ000021 від 04.08.2025 року стала відсутність роздруківки на паперовому носії з інформацією з діючого та повіреного цифрового тахографа про роботу та відпочинок водія під час здійснення міжнародних перевезень пасажирів.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам сторін, суд зазначає таке.
Питання правових підстав та умов настання відповідальності, передбаченої абз.6 ч.1 ст.60 Закону №2344-III, за порушення вимог ст.53 цього Закону в частині невикористання картки водія та невиконання водієм обов`язку щодо роздрукування інформації на паперовому носії про режим роботи та відпочинку водія, було предметом дослідження Верховного Суду. Так, у постанові від 01.10.2024 року у справі №140/5466/23 Верховний Суд сформував висновок про те, що законодавець виклав ст.53 Закону №2344-III таким чином, що включив у її зміст поряд із іншими документами також вимогу роздрукувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв, а відповідальність за порушення цієї вимоги передбачена в абз.6 ч.1 ст.60 цього Закону. Аналогічний підхід до правозастосування при вирішенні близьких за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постанові від 11.04.2025 року у справі №560/14768/23.
З огляду на наведене, суд відхиляє доводи позивача про неправильну кваліфікацію виявленого порушення та про те, що відсутність роздруківки даних з цифрового тахографа не охоплюється диспозицією абз.6 ч.1 ст.60 Закону №2344-III, оскільки такі доводи спростовуються наведеними вище висновками Верховного Суду.
Разом з тим, ключовим питанням, яке постало перед судом у цій справі, є питання доведеності відповідачем як суб`єктом владних повноважень самого факту вчинення позивачем порушення, тобто факту відсутності у водія під час перевірки роздруківки на паперовому носії з інформацією про роботу та відпочинок водія, отриманої з використанням його особистої картки.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що належна фіксація даних режиму праці та відпочинку конкретного водія цифровим тахографом та можливість роздрукувати таку інформацію на паперовому носії можливі лише за умови використання водієм своєї особистої картки шляхом її встановлення у відповідний слот тахографа. У разі незастосування водієм картки тахограф не фіксує даних про роботу та відпочинок конкретного водія, що унеможливлює отримання відповідної роздруківки. Відтак, об`єктивна сторона порушення, за яке притягнуто позивача, полягає у відсутності в момент перевірки роздруківки даних роботи цифрового тахографа щодо режиму праці та відпочинку водія.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, в Акті №ЕАР008126 від 04.08.2025 року, який є первинним носієм доказової інформації, не відображено обставин недопуску водія до перевірки цифрового тахографа, а також не зазначено про відсутність у водія особистої картки водія або невикористання ним такої картки. В Акті перевірки наведено лише загальне формулювання про відсутність роздруківки на паперовому носії з інформацією з діючого та повіреного тахографа про роботу та відпочинок водія, без конкретизації того, з яких причин така роздруківка є відсутньою, та без зазначення періоду, за який відсутні дані щодо конкретного водія.
Водночас матеріали справи містять роздруківку даних цифрового тахографа транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_1 станом на 04.08.2025 року, у якій відображено картку водія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) із прив`язкою до зазначеного транспортного засобу та даними про періоди роботи і відпочинку водія за відповідний період. Наявність діючої особистої картки водія ОСОБА_1 також підтверджується пред`явленим під час перевірки посвідченням водія № НОМЕР_3 . Зазначена роздруківка з прив`язкою до картки конкретного водія спростовує твердження відповідача про те, що водій під час керування транспортним засобом не використовував своєї особистої картки, оскільки за умови незастосування картки тахограф не зафіксував би даних щодо режиму роботи та відпочинку саме цього водія.
Суд відхиляє посилання відповідача на те, що факт невикористання водієм особистої картки вбачається з відеоматеріалів проведення рейдової перевірки та зі змісту роздруківки про порушення №3131. Вказані обставини не були зафіксовані в Акті перевірки та не покладені в основу оскаржуваної постанови, а тому не можуть бути взяті судом до уваги як підстава правомірності оскаржуваного рішення.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 11.02.2021 року у справі №826/8228/16, відповідно до якого суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, оскільки суд не має права досліджувати обставини, які не були предметом дослідження контролюючого органу при прийнятті рішення.
При цьому суд зауважує, що висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 01.10.2024 року у справі №140/5466/23 та від 11.04.2025 року у справі №560/14768/23, на які посилається відповідач, сформовані за інших фактичних обставин справ. Так, у справі №140/5466/23 під час перевірки було встановлено та не спростовано факт відсутності даних про режим праці та відпочинку водія за конкретний період, а у справі №560/14768/23 судами було встановлено, що водій керував транспортним засобом без використання своєї особистої картки водія та використовував картку іншого водія, що підтверджувалося роздруківками з цифрового тахографа. Натомість у справі, що розглядається, в Акті перевірки не зафіксовано ні факту невикористання водієм особистої картки, ні факту відсутності даних за конкретний період, а матеріали справи, навпаки, містять роздруківку даних цифрового тахографа з прив`язкою до особистої картки водія ОСОБА_1 станом на дату перевірки.
Суд враховує, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення контролюючим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим. Невмотивованість рішення не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку та встановити законність, обґрунтованість і пропорційність рішення. Такий підхід узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10.04.2020 року у справі №819/330/18 та від 23.06.2022 року у справі №640/1312/20.
Суд враховує, що абз.6 ч.1 ст.60 Закону №2344-III установлено відповідальність саме за виконання міжнародних перевезень без документів, визначених ст.53 цього Закону, тобто за об`єктивний факт відсутності відповідного документа в момент перевірки. За наявності в матеріалах справи роздруківки даних цифрового тахографа з прив`язкою до особистої картки водія, а також з огляду на те, що в Акті перевірки не зафіксовано обставин, які б свідчили про неможливість отримання такої роздруківки через невикористання водієм картки, суд приходить висновку про недоведеність відповідачем факту вчинення позивачем порушення, за яке його притягнуто до відповідальності.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з урахуванням встановленого Кодексом адміністративного судочинства України обов`язку доведення правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, суд приходить висновку, що відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування правомірності свого рішення. Зважаючи на встановлений судом факт наявності в матеріалах справи роздруківки даних цифрового тахографа з прив`язкою до особистої картки водія та відсутність у Акті перевірки фіксації обставин, що свідчили б про вчинення порушення, оскаржувана постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №ЕПШ000021 від 04.08.2025 року не відповідає критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку із чим таку слід визнати протиправною та скасувати.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Щодо судового збору, то ураховуючи, що суд ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, а також зважаючи на документальне підтвердження понесених позивачем витрат у вигляді судового збору на суму 2422,40 грн, наявні підстави для їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 134, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №ЕПШ000021 від 04.08.2025 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області (місцезнаходження: вул.Антоновича, 51, м.Київ, 03150; код ЄДРПОУ: 39816845) на користь LUX-REISEN BIS SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA (місцезнаходження: ал.Політехніки, 22/24, оф.313, м.Лодзь, Польща. 93-590; код ЄДРПОУ: 7292721105) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.