ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/45868/24 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
Войтович І. І.

ПОСТАНОВА
Іменем України

29 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Сорочка Є.О.,
суддів Коротких А.Ю., 
Єгорової Н.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Оболонського району м. Києва на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Оболонського району м. Києва про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Оболонського району м. Києва, в якому просить: 
- визнати протиправною відмову Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Оболонського району м. Києва, викладену у його листі від 10 вересня 2024 року № 1147, щодо формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність Позивача, що виникла за кордоном у період з 13 жовтня 2022 року по 02 листопада 2023 року включно, та щодо видачі Позивачу листку (листків) непрацездатності за період з 13 жовтня 2022 року по 02 листопада 2023 року включно.
- зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Оболонського району м. Києва сформувати і видати Позивачу - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , медичний висновок зі встановленою відміткою про тимчасову непрацездатність, що виникла за кордоном, здійснивши обмін документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадянина України під час тимчасового перебування за межами України на листок (листки) непрацездатності за період з 13 жовтня 2022 року по 02 листопада 2023 року включно.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відмова відповідача є неправомірною та необґрунтованою, оскільки медичний висновок про тимчасову непрацездатність, що виникла за кордоном, може бути сформований за наявності перекладених на державну мову документів, що підтверджують факт тимчасової непрацездатності під час перебування за кордоном. На думку позивача, посилання відповідача на наказ МОЗ №455 від 13.11.2001 є безпідставним, оскільки спеціальне законодавство не встановлює такої вимоги щодо обмеження строку непрацездатності. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року адміністративний позов задоволено. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що КНП «КДЦ» Оболонського району м. Києва вважає, що при вирішенні питання про видачу ОСОБА_1 листків непрацездатності за період лікування за кордоном (13 жовтня 2022 року - 02 листопада 2023 року) діяв в рамках діючого національного законодавства і правомірно відмовив позивачеві в їх формуванні і видачі. Наголошує, що тимчасова непрацездатність ОСОБА_1 виникла в Україні, в м. Києві за місцем проживання, а не за кордоном, що є обов`язковою умовою.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , у другій половині 2022 року, після військової агресії російської федерації проти України та окупації рф частини території України (Київщини), тяжко захворів та довгий час лікувався у м.Києві, що підтверджується листками непрацездатності за період з 15.06.2022 по 12.10.2022.
Позивач є застрахованою особою, що підтверджується Свідоцтвом про загальнообов?язкове державне соціальне страхування №2686223919 від 12.11.2004.
Оскільки тривале лікування в м.Києві не дало позивних результатів, позивача, відповідно до наказу Міністерства охорони здоров?я України від 05.04.2022 №574 «Про затвердження Критеріїв направлення громадян України для лікування за кордон на період дії воєнного стану та визначення закладів охорони здоров?я, які здійснюють координацію направлення громадян України для лікування за кордон на період дії воєнного стану», було переведено для подальшого лікування до закладів охорони здоров?я Швейцарської Конфедерації.
07 вересня 2022 року позивач був доставлений до Швейцарії, при цьому на обліку був у лікаря-уролога Цапенко Р.І .
За період лікування в Україні позивачу були сформовані та видані відповідні листки непрацездатності по 12 жовтня 2022 року.
Лікування позивача в закладах охорони здоров?я Швейцарської Конфедерації проводилося довгостроково та безперервно, стаціонарно та амбулаторно, було проведено багато операцій, медичних процедур тощо, що підтверджується наданою медичною документацією.
Позивач стосовно оформлення листків непрацездатності та надання інвалідності онлайн спілкувався з сімейним лікарем - Тетерюк А.С. , яка працює у відповідача та є підлеглою у Заступника директора з експертизи тимчасової непрацездатності Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Оболонського району м. Києва Сташко Оксани Василівни.
Оригінали медичних документів про тривале лікування позивача в закладах охорони здоров?я Швейцарської Конфедерації та його тривалу непрацездатність, які були перекладені на українську мову та нотаріально засвідчений їх переклад, були передані - Заступнику директора з експертизи тимчасової непрацездатності Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Оболонського району м. Києва Сташко Оксані Василівні.
На підставі наданих медичних документів про лікування позивача в закладах охорони здоров?я Швейцарської Конфедерації Комунальним некомерційним підприємством «Консультативно-діагностичний центр» Оболонського району м. Києва (далі - КНП «КДЦ» Оболонського району м. Києва) були оформлені та видані наступні листки непрацездатності:
1. листок непрацездатності серія АЛГ №604135 від 05.11.2023, продовження листка № 48200892009462078-1 (звільнення від роботи з 07.09.2022 по 12.10.2022 включно);
2. листок непрацездатності серія АЛГ №604136 від 03.11.2023, продовження листка №б/н (звільнення від роботи з 03.11.2023 по 10.01.2024 включно);
3. листок непрацездатності серія АЛГ №509701 від 11.01.2024, продовження листка №604136 (звільнення від роботи з 11.01.2024 по 28.02.2024 включно).
В подальшому, позивачу з 28.02.2024 встановлена інвалідність 2 групи (загальне захворювання), що підтверджується Довідкою огляду медико-соціальною експертною комісією № 266700 від 28.02.2024.
17 квітня 2024 року позивачу видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 від 17.04.2024, вид пенсії: по інвалідності, 2 гр., загальне захворювання.
На заяву позивача від 26.04.2024 адміністрація Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Оболонського району м.Києва надала наступну інформацію: «з 15.06.2022 по 12.10.2022 ви перебували на амбулаторному лікуванні у лікаря-уролога КНП «КДЦ» Оболонського району, в серпні 2023 року ви спілкувалися засобами дистанційного зв`язку з сімейним лікарем, в ході розмови ви були скеровані до заступника директора з ЕТВП КНП «КДЦ» Оболонського району Сташко О.В. для вирішення питання оформлення листка непрацездатності за минулий час та оформлення документів для на МСЕК для встановлення групи інвалідності».
З вказаного вбачається, що адміністрацією Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Оболонського району м.Києва було скеровано позивача з означеного питання до КНП «КДЦ» Оболонського району м. Києва.
За вказаних обставин, КНП «КДЦ» Оболонського району м. Києва на підставі отриманих від позивача медичних документів про лікування останнього в закладах охорони здоров?я Швейцарської Конфедерації було оформлено тільки 3 листка непрацездатності: за період з 07.09.2022 по 12.10.2022 включно; за період з 03.11.2023 по 10.01.2024 включно; та за період з 11.01.2024 по 28.02.2024 включно.
При цьому, причиною відмови відповідачем у оформленні та видачі медичного висновку про тимчасову непрацездатність у вказаний період, є: неможливість згідно наказу МОЗ №455 від 13.11.2001, надавати закладом охорони здоров?я лікарняний листок більше 120 днів.
30.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Оболонського району м. Києва, із заявою про формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність, що виникла за кордоном у період з 13 жовтня 2022 року по 02 листопада 2023 року, та видачу заявнику за цей період лист (листки) непрацездатності.
До вказаної заяви позивачем було додано нотаріально завірені та перекладені на українську мову медичні документи, що підтверджують факт його тимчасової непрацездатності під час перебування на лікуванні за кордоном: виписки про хворобу, виписні епікризи, звіти про перебіг хвороби, операційні звіти, підтвердження непрацездатності, примітки до справи, а також інші необхідні документи: оформлені листки непрацездатності, довідка огляду МСЕК, пенсійне посвідчення, лист МОЗ України, заяву позивача від 26.04.2024 та лист відповідача від 07.05.2024 №16-30.
У відповідь на вказану заяву від 30.05.2024 позивач отримав лист відповідача від 10.09.2024 №1147 про відмову у видачі медичного висновку про тимчасову непрацездатність у вказаний період.
Відмова відповідача у видачі медичного висновку про тимчасову непрацездатність мотивована тим, що позивач перебував на лікарняному листку в м. Києві з 15.06.2022 по 06.09.2022; з 07.09.2022 по 12.10.2022 (всього 120 днів), який видав лікар-хірург по медичній документації, коли позивач знаходився на лікуванні за кордоном. Згідно наказу МОЗ №455 від 13.11.2001, надавати лікарняний листок більше 120 днів заклад охорони здоров`я може лише після огляду хворого або медичних документів медико-соціальною експертною комісією (МСЕК). Так як ніяких документів в жовтні 2022 року ні лікар-хірург, ні голова ЛКК КНП «КДЦ» Оболонського району м.Києва не отримували, надавати подальший листок непрацездатності не було можливості.
Вважаючи відмову відповідача у формуванні та видачі медичного висновку про тимчасову непрацездатність протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що позивач надав відповідачу достатні документи для формування медичного висновку зі встановленою відміткою про тимчасову непрацездатність за спірний період, що виникла за кордоном, а тому відповідач протиправно відмовив позивачу у видачі медичного висновку про тимчасову непрацездатність та обміні документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадянина України під час тимчасового перебування за межами України на листок непрацездатності за період з 13 жовтня 2022 року по 02 листопада 2023 року включно.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Основи законодавства України про охорону здоров`я відповідно до Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 №2801-ХІІ визначають правові, організаційні, економічні та соціальні засади охорони здоров`я в Україні, регулюють суспільні відносини у цій сфері з метою забезпечення гармонійного розвитку фізичних і духовних сил, високої працездатності і довголітнього активного життя громадян, усунення факторів, що шкідливо впливають на їх здоров`я, попередження і зниження захворюваності, інвалідності та смертності, поліпшення спадковості.
Відповідно до частини 1 статті 6 цього Закону кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає:
а) життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та соціальне обслуговування і забезпечення, який є необхідним для підтримання здоров`я людини;
б) безпечне для життя і здоров`я навколишнє природне середовище;
в) санітарно-епідемічне благополуччя території і населеного пункту, де він проживає;
г) безпечні і здорові умови праці, навчання, побуту та відпочинку;
д) кваліфіковану медичну та реабілітаційну допомогу із забезпеченням належного рівня захисту персональних даних, включаючи вільний вибір закладу охорони здоров`я, вибір лікаря та/або фахівця з реабілітації, вибір методів лікування та/або реабілітації відповідно до рекомендацій лікаря та/або фахівця з реабілітації, можливість отримання такої допомоги на всій території України;
е) достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров`я і здоров`я населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику та їх ступінь;
є) участь в обговоренні проектів законодавчих актів і внесення пропозицій щодо формування державної політики в сфері охорони здоров`я;
ж) участь в управлінні охороною здоров`я та проведенні громадської експертизи з цих питань у порядку, передбаченому законодавством;
з) можливість об`єднання в громадські організації з метою сприяння охороні здоров`я;
и) правовий захист від будь-яких незаконних форм дискримінації, пов`язаних із станом здоров`я;
і) відшкодування заподіяної здоров`ю шкоди;
ї) оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я;
й) можливість проведення незалежної медичної експертизи відповідного типу у разі незгоди громадянина з висновком державної медичної експертизи, застосування до нього запобіжного заходу як до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, примусових заходів медичного характеру, примусового лікування, примусової госпіталізації та в інших випадках, коли діями працівників охорони здоров`я порушуються права громадянина України на охорону здоров`я;
к) право пацієнта, який перебуває на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, на допуск до нього інших медичних працівників, членів сім`ї, опікуна, піклувальника, нотаріуса та адвоката, а також священнослужителя для відправлення богослужіння та релігійного обряду;
л) інформування про доступні медичні та реабілітаційні послуги із застосуванням телемедицини і телереабілітації.
Законами України можуть бути визначені й інші права громадян у сфері охорони здоров`я.
Громадянам України, які перебувають за кордоном, гарантується право на охорону здоров`я у формах і обсязі, передбачених міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.
Статтею 38 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» визначено, що кожний пацієнт, який досяг чотирнадцяти років і який звернувся за наданням йому медичної допомоги, має право на вільний вибір лікаря, якщо останній може запропонувати свої послуги, та вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій.
Кожний пацієнт має право, коли це виправдано його станом, бути прийнятим у будь-якому закладі охорони здоров`я за своїм вибором, якщо цей заклад має можливість забезпечити відповідне лікування.
Положеннями статті 41 цього Закону передбачено, що на період хвороби або реабілітації з тимчасовою втратою працездатності громадянам надається звільнення від роботи з виплатою у встановленому законодавством України порядку допомоги по соціальному страхуванню.
Згідно з частиною 1 статті 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є сформований на основі медичного висновку про тимчасову непрацездатність або документа, що засвідчує факт усиновлення дитини, встановлення опіки над дитиною, листок непрацездатності. У разі роботи за сумісництвом, за трудовим договором (контрактом) одночасно із здійсненням підприємницької чи іншої діяльності підставою для призначення допомоги є копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою (за наявності) за основним місцем роботи. Для застрахованих осіб, які одночасно здійснюють підприємницьку та іншу діяльність і не працюють на умовах трудового договору (контракту), копію листка непрацездатності засвідчує установа охорони здоров`я, яка його видає. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням з уповноваженим органом управління.
Відповідно до пп. 2, 3 п. 2 «Порядку організації ведення Електронного реєстру листків непрацездатності та надання інформації з нього», затвердженого 17.04.2019 постановою Кабінету Міністрів України №328, листок непрацездатності - сформований (виданий) програмними засобами Реєстру на підставі медичного висновку про тимчасову непрацездатність або документа, що засвідчує факт усиновлення дитини, і зареєстрований за єдиним реєстраційним номером листка непрацездатності у Реєстрі електронний документ, що є підставою для звільнення від роботи, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; медичний висновок про тимчасову непрацездатність (далі - медичний висновок) - електронний документ, що формується на підставі медичних записів в електронній системі охорони здоров`я та містить висновок лікаря за результатами медичної експертизи з тимчасової втрати працездатності, що засвідчує тимчасову непрацездатність та є підставою для створення листка непрацездатності.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 червня 2021 року №1234, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.07.2021 за № 890/36512, затверджено Порядок видачі (формування) листків непрацездатності в Електронному реєстрі листків непрацездатності, пунктом 2 розділу ІІ якого листок непрацездатності формується в Реєстрі на підставі інформації про медичний висновок (медичні висновки) у разі ідентифікації пацієнта як застрахованої особи в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - РЗО). Сформований листок непрацездатності надсилається страхувальникам, з якими застрахована особа перебуває у трудових відносинах (за основним місцем роботи та за сумісництвом) через кабінет страхувальника на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 №1066, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.06.2021 за №728/36350, затверджено Порядок формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність в Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я.
Відповідно до пункту 3 розділу IV цього Порядку медичний висновок зі встановленою відміткою про тимчасову непрацездатність, що виникла за кордоном, формується лікарем, із яким у пацієнта укладена декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, відповідно до Порядку вибору лікаря, який надає первинну медичну допомогу, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 березня 2018 року № 503, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 березня 2018 року за № 347/31799, (крім випадку, передбаченого пунктом 10 цього розділу) на підставі медичних записів, внесених лікарем, відповідно до перекладених на державну мову та засвідчених, в установленому законодавством порядку, медичних документів, що підтверджують тимчасову непрацездатність, за категоріями: «Захворювання або травма загального характеру», «Догляд за хворою дитиною», «Вагітність та пологи», «Ортопедичне протезування».
Такі медичні висновки формуються у разі: гострих захворювань і травм; загостренні хронічних захворювань; вагітності та пологів; оперативних втручаннях при невідкладних станах; лікування за кордоном за направленням Комісії МОЗ з питань направлення громадян для лікування за кордон.
Пунктом 1.11 розділу І Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2001 року №455, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 грудня 2001 року за №1005/6196, передбачено, що документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян України під час їх тимчасового перебування за межами держави, підлягають обміну на листок непрацездатності згідно з рішенням лікарсько-консультаційної комісії (ЛКК) лікувально-профілактичного закладу за місцем проживання чи роботи у разі: а) гострих захворювань і травм; б) загостренні хронічних захворювань; в) вагітності та пологів; г) оперативних втручань при невідкладних станах; г) лікування згідно з рішенням комісії МОЗ України з питань направлення на лікування за кордон. Обмін здійснюється на підставі перекладених на державну мову та нотаріально засвідчених документів, які підтверджують тимчасову втрату працездатності під час перебування за межами України.
Як вбачається з Довідки огляду медико-соціальною експертною комісією №266700 від 28.02.2024, складеної Подільською МСЕК, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю другої групи загального захворювання та може працювати в спеціально створених умовах. 
Крім того, судом встановлено, що лікування позивача в закладах охорони здоров?я Швейцарської Конфедерації проводилося довгостроково та безперервно, стаціонарно та амбулаторно, зокрема, було проведено багато операцій, медичних процедур тощо, що підтверджується наданою медичною документацією, яка надавалася відповідачу.
Оригінали медичних документів про тривале лікування позивача в закладах охорони здоров?я Швейцарської Конфедерації та його тривалу непрацездатність, які були перекладені на українську мову та нотаріально засвідчений їх переклад, були передані - Заступнику директора з експертизи тимчасової непрацездатності Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Оболонського району м. Києва Сташко Оксані Василівні .
Підтвердженням цього, зокрема, слугує оформлення та видача відповідачем наступних листків непрацездатності: листок непрацездатності серія АЛГ №604135 від 05.11.2023, продовження листка №48200892009462078-1 (звільнення від роботи з 07.09.2022 по 12.10.2022 включно); листок непрацездатності серія АЛГ №604136 від 03.11.2023, продовження листка №б/н (звільнення від роботи з 03.11.2023 по 10.01.2024 включно); листок непрацездатності серія АЛГ №509701 від 11.01.2024, продовження листка №604136 (звільнення від роботи з 11.01.2024 по 28.02.2024 включно).
КНП «КДЦ» Оболонського району м. Києва на підставі отриманих від позивача медичних документів про лікування останнього в закладах охорони здоров?я Швейцарської Конфедерації було оформлено тільки 3 листка непрацездатності: за період з 07.09.2022 по 12.10.2022 включно; за період з 03.11.2023 по 10.01.2024 включно; та за період з 11.01.2024 по 28.02.2024 включно.
Разом з тим, відповідачем не оформлено та не видано позивачу листок непрацездатності за період з 13 жовтня 2022 року по 02 листопада 2023 року включно.
Суд першої інстанції вірно вказав, що відповідачем під час прийняття такого рішення не враховано введення на території України воєнного стану.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан, який триває до сьогодні.
У зв`язку з цим під час розгляду питання про видачу медичного висновку про тимчасову непрацездатність та обміні документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадянина України під час тимчасового перебування за межами держави на листок непрацездатності слід керуватися пунктом 10, а не пунктом 3 розділу ІV наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 №1066, яким затверджено Порядок формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність в Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я.
Так, пунктом 10 розділу ІV цього Наказу визначено, що на період дії воєнного стану та протягом трьох місяців з дня його припинення або скасування медичний висновок зі встановленою відміткою про тимчасову непрацездатність, що виникла за кордоном, може формуватися лікарем на підставі медичних записів, які внесені таким лікарем відповідно до виданих за кордоном медичних документів (їх копій), що підтверджують тимчасову непрацездатність, за категоріями: «Захворювання або травма загального характеру», «Догляд за хворою дитиною», "Вагітність та пологи», «Ортопедичне протезування». Медичні документи або їх копії можуть бути надіслані поштою або надані лікарю за допомогою технічних засобів електронних комунікацій (електронна пошта, мобільні застосунки, соціальні мережі тощо).
У виданих за кордоном медичних документах зазначається діагноз з використанням Міжнародної класифікації хвороб десятого перегляду (МКХ - 10). Необхідність перекладу на державну мову таких документів визначає лікар у випадках, коли неможливо сформувати медичний запис з використанням мови оригіналу медичного документа.
Відтак, зазначений пункт 10 розділу ІV наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 №1066 передбачає формування медичного висновку зі встановленою відміткою про тимчасову непрацездатність, що виникла за кордоном, на підставі медичних записів, які внесені таким лікарем відповідно до виданих за кордоном медичних документів (їх копій), що підтверджують тимчасову непрацездатність. При цьому, у виданих за кордоном медичних документах зазначається діагноз з використанням Міжнародної класифікації хвороб десятого перегляду (МКХ - 10). Тобто, пункт 10 розділу ІV наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 №1066 не передбачає обов`язкових умов у формуванні такого медичного висновку за наявності: гострих захворювань і травм; загостренні хронічних захворювань; вагітності та пологів; оперативних втручаннях при невідкладних станах; лікування за кордоном за направленням Комісії МОЗ з питань направлення громадян для лікування за кордон, які також продубльовані у пункті 1.11 розділу І Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2001 року №455, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 грудня 2001 року за № 1005/6196, на що посилається відповідач у листі від 01.03.2024 №110.
Позивач до заяви від 30.05.2024 додав відповідачу нотаріально завірені та перекладені на українську мову медичні документи, що підтверджують факт тимчасової непрацездатності позивача під час перебування на лікуванні за кордоном, у тому числі за період з 13 жовтня 2022 року по 02 листопада 2023 року включно. 
Належні та допустимі докази протилежного не містяться в матеріалах справи.
З вищевикладеного вбачається, що позивач надав відповідачу достатні документи для формування медичного висновку зі встановленою відміткою про тимчасову непрацездатність за спірний період, що виникла за кордоном, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у видачі медичного висновку про тимчасову непрацездатність та обміні документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадянина України під час тимчасового перебування за межами України на листок непрацездатності за період з 13 жовтня 2022 року по 02 листопада 2023 року включно.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що тимчасова непрацездатність ОСОБА_1 виникла в Україні, в м. Києві за місцем проживання, а не за кордоном, що є обов`язковою умовою, оскільки тимчасова непрацездатність позивача за кордоном існувала, що підтверджується наданими доказами. Та обставина, що лікування позивача було розпочато в Україні, не спростовує факту існування його непрацездатності в подальшому і не може бути підставою для позбавлення позивача наданих державною гарантій.
Суд апеляційної інстанції враховує, що надати листок непрацездатності за період понад 120 днів заклад охорони здоров?я може лише після огляду хворого або отримання медичного висновку наданого медико-соціальною експертною комісією (МСЕК), про продовження лікування (продовження лікарняного листа).
Так як станом на жовтень 2022 року ні лікар-хірург, ні голова ЛКК КНП «КДЦ» Оболонського району м. Києва не отримували ніяких медичних документів, що підтверджували б непрацездатність ОСОБА_1 надати листок непрацездатності за період що перевищував 120 днів по одному страховому випадку не було правових підстав.
В чинному законодавстві України чітко встановлена процедура продовження оплачуваного лікарняного листка, так відповідно до п.2.2. Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ № 455 від 13 листопада 2001 року:
1) якщо непрацездатність триває понад 15 календарних днів, продовження листка непрацездатності до 30 днів проводиться лікуючим лікарем спільно з завідувачем відділення, 2) надалі - ЛКК, яка призначається керівником лікувально-профілактичного закладу, після комісійного огляду хворого, з періодичністю не рідше 1 разу на 10 днів, але не більше терміну, встановленого для направлення до МСЕК.
В чинному законодавстві України встановлені граничні терміни перебування пацієнта на оплачуваному лікарняному без висновку МСЕК, так, відповідно до п.4 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. №1317 (далі-Положення) лікарсько-консультативні комісії подають до комісії (МСЕК) медичні документи, що підтверджують безперервну тимчасову непрацездатність протягом чотирьох місяців з дня її настання чи у зв?язку з одним і тим самим захворюванням протягом п?яти місяців з перервою за останні 12 місяців.
Разом із тим, позивачем було додано нотаріально завірені та перекладені на українську мову медичні документи, що підтверджують факт його тимчасової непрацездатності під час перебування на лікуванні за кордоном: виписки про хворобу, виписні епікризи, звіти про перебіг хвороби, операційні звіти, підтвердження непрацездатності, примітки до справи, а також інші необхідні документи: оформлені листки непрацездатності, довідка огляду МСЕК, пенсійне посвідчення, лист МОЗ України.
Зазначені документи відповідачем спростовані не були, не наведено доказів щодо неможливості їх врахування.
Так, дійсно, вказані документи не були подані позивачем своєчасно, через 120 днів безперервного перебування на лікарняному по дному страховому випадку, однак це не спростовує їх достовірності та не є підставою для їх неврахування з огляду на перебування позивача за кордоном.
На переконання колегії суддів позивача усі можливі дії зі свого боку вчинив.
Натомість, у разі сумнів відповідача щодо наявності підстав для встановлення позивачу тимчасової непрацездатності, відповідач не позбавлений можливості направити подані документи для перевірки до відповідної лікарської комісії.
Крім того, колегія суддів наголошує, що позивачу з 28.02.2024 встановлена інвалідність 2 групи (загальне захворювання), що підтверджується Довідкою огляду медико-соціальною експертною комісією № 266700 від 28.02.2024.
Таким чином, на переконання колегії суддів відповідач не навів обгрунтованих підстав щодо неможливості врахування наданих позивачем документів для встановлення позивачу тимчасової непрацездатності за спірний період.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення в частині задоволених позовних вимог.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Оболонського району м. Києва - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких 

Суддя Н.М. Єгорова