ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4426/26 Справа № 201/12813/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Покопцева Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Халаджи О. В.
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
секретар Кругман А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Дніпровського державного медичного університету на рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 31 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом Дніпровського державного медичного університету до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання (суддя першої інстанції Покопцева Д.О.),

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року Дніпровський Державний Медичний Університет звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на навчання у розмірі 264 242,06 грн та судовий збір у розмірі 3933,64 грн.
Рішенням Соборного районного суду м. Дніпра від 31 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Із вказаним рішенням суду не погодився позивач, та подав апеляційну скаргу, в якому наголосив на тому, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без належного дослідження обставин справи.
Скарга мотивована тим, що судом помилково враховано положення пункту 16 Порядку, котрий стосується Випускників, призваних на строкову військову службу, в той час як ОСОБА_2 проходить військову службу на умовах контракту.
Відповідач не звертався до Дніпровського Державного медичного університету з питання зміни свого місця відпрацювання за розподілом.
Представник ДДМУ – Калга С.І., просив рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 31 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Від ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що його випускника ДЗ «Дніпропетровська медична академія» МОЗ України, молодшого лейтенанта запасу було направлено (наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Української військовомедичної академії для підготовки як лікаря-спеціаліста тактичного рівня для потреб Збройних Сил України.
Зазначає, що на сьогоднішній день проходить військову службу на лікарських посадах у Збройних Силах України, актуальна посада - старший офіцер медичної частини Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 725 ліжок).
ОСОБА_1 , просив оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Учасники справи у судове засідання не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом ректора державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» № 658ос від 11.08.2014р. ОСОБА_1 зараховано на перший курс Дніпропетровської державної медичної академії МОЗ України.
06.09.2014 р. між сторонами було укладено угоду № б/н про підготовку фахівців з вищою освітою. Згідно з умовами укладеної угоди відповідач зобов`язався прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Зміни та доповнення до цієї угоди вносяться шляхом підписання додаткової угоди. 
Наказом ректора державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» № 380ос від 22.06.2020р. ОСОБА_1 відраховано зі складу студентів у зв`язку з закінченням терміну навчання (6 років) з успішним виконанням освітньо-професійної програми повної вищої медичної освіти за рівнем «Спеціаліст».
Відповідно до копії витягу з наказу Міністра оборони України (по особовому складу) № 396 від 17.05.2020р., з молодшим лейтенантом запасу ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянином України військової служби в Збройних силах України на посадах осіб офіцерського складу строком на 5 років; із зарахуванням з 01.09.2020р. слухачем штатного факультету підготовки військових лікарів Української військово-медичної академії тактичного рівня підготовки на денну форму навчання строком на 2 роки. 
18.05.2020р. Дніпровським державним медичним університетом Єрошенко А.О. видано направлення на інтернатуру за № 63 до КНП «Криворізька міська лікарня № 10» Криворізької міської ради з 01.08.2020р. 
Направленням на роботу № 63 від 18.05.2020р., відповідач направлений у розпорядження КНП «Криворізька міська лікарня № 10» Криворізької міської ради для роботі на посаді лікар-хірург, дата прибуття: 01.08.2020р. (а.с.15). 
Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 473 від 16.03.2021р. змінено тип та перейменовано Державний заклад «Дніпровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» на Дніпровський державний медичний університет. 
Відповідно до довідки № 1194 від 07.11.2024р., виданої Військово-медичним клінічним центром Південного регіону, капітан медичної служби ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону з 14.07.2023р. по теперішній час.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що призваний на строкову військову службу до Збройних Сил, після її закінчення зобов`язаний прибути на роботу за призначенням. Перебування у Збройних Силах зараховується до передбаченого угодою терміну роботи за призначенням.
Апеляційний суд погоджується з даним висновком місцевого суду.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Обов`язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що були погоджені між сторонами, передбачено пунктом 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів", пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 "Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням" (чинна на час укладення між сторонами угоди про підготовку фахівця з вищою освітою) та пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367.
Відповідно до зазначених вище нормативних актів випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу; незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням; у разі, якщо його звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 607/3693/17 (провадження № 14-151цс20) зазначено, що "вирішуючи спори про стягнення коштів за навчання судам слід керуватися таким. Якщо між сторонами укладеної угоди про підготовку фахівця з вищою освітою передбачений обов`язок цього фахівця після закінчення відповідного навчання відпрацювати три роки, наприклад, в закладі охорони здоров`я, куди цей фахівець (випускник) буде направлений за розподілом, а також його обов`язок компенсувати (відшкодувати) замовнику його навчання вартість витрат цього замовника на це навчання у разі неприбуття цього випускника за направленням або його відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням (наприклад, відпрацювати три роки в закладі охорони здоров`я, куди випускник направлений за розподілом), то зазначене зобов`язання з відшкодування витрат на навчання є цивільно-правовим договірним зобов`язанням.
Велика Палата Верховного Суду вважає розумним та справедливим відповідне договірне зобов`язання щодо відпрацювання фахівцем після закінчення відповідного навчання трьох років за направленням замовника такого навчання, який оплатив навчання фахівця.
На переконання Великої Палати Верховного Суду покладення на фахівців, які отримали вищу освіту безкоштовно за державним замовленням, обов`язку щодо оплатного відпрацювання (на умовах не гірших, ніж ті, які надаються іншим працівниками державного сектора економіки) за направленням держави протягом визначеного періоду часу (трьох років) не суперечить самій суті конституційного права на безкоштовну вищу освіту і в сучасних умовах економічного розвитку країни відповідає інтересам суспільства, щодо отримання від держави якісних послуг у відповідних секторах" (пункти 66-68).
Зазначене узгоджується із правовими висновками, які містяться у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року у справі № 607/9099/15-ц (провадження № 61-694св17), від 19 вересня 2018 року у справі № 607/3690/17 (провадження № 61-1116св17), від 31 жовтня 2018 року у справі № 607/3681/17-ц (провадження № 61-26840св18), від 15 травня 2019 року у справі № 598/760/17 (провадження № 61-14476св18), від 30 січня 2019 року у справі № 607/3682/17 (провадження № 61-32084св18), від 26 червня 2019 року у справі № 607/7122/17-ц (провадження № 61-27937св18).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові № 607/3693/17 від 26 січня 2021 року зазначила, що академічні стипендії, які сплачуються студентам закладів вищої освіти, належать до категорії витрат на навчання таких студентів, які за наявності на те підстав підлягають компенсації замовникові відповідного навчання.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992, було затверджено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, пунктом 3 якого передбачено, що цей Порядок поширюється на осіб, які навчаються за спеціальністю медичного профілю.
Згідно з пунктом 4 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком № 1.
Відповідно до пункту 6 Порядку, згідно з угодою випускник зобов`язаний глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою, та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою.
Випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням.
У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у пунктах 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати (пункт 21 Порядку).
Згідно з Указом Президента України від 23.01.1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до Державного бюджету повну вартість навчання.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25.12.1997 року № 367 затверджено Порядок працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин. Пунктом 6 цього Порядку передбачено, що випускники, які уклали угоду з вищим закладом освіти після зарахування на навчання, зобов`язані відпрацювати за місцем призначення не менше ніж три роки.
Відповідно до п. 8.2. вказаного Порядку, за рік до закінчення навчання, не пізніше 01 серпня кожного року державні замовники відповідно до кількості замовлених спеціалістів, подають до Міністерства охорони здоров`я України і закладів освіти перелік конкретних місць працевлаштування та умов, які вони зобов`язуються створити випускникам наступного року (забезпеченість житлом, розмір заробітної плати, інші соціальні гарантії).
Керівництво вищих закладів освіти за рік до закінчення навчання пропонує випускникові посади відповідно до укладеної угоди з урахуванням конкретних місць працевлаштування надісланих державними замовниками. При цьому оформляється картка працевлаштування випускника (додаток 2) у двох примірниках. Перший примірник зберігається у вищому закладі освіти, другий - надсилається державному замовникові ( п. 8.3. Порядку).
Пунктом 10 Порядку визначено, що списки персонального працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти III і IV рівнів акредитації в алфавітному порядку та протокол засідання державної комісії з працевлаштування випускників подаються на затвердження до Міністерства охорони здоров`я України відповідно до графіка.
Згідно з пунктом 11 Порядку державні замовники на підставі витягів із протоколів персонального працевлаштування випускників, що надсилає до них заклад освіти, не пізніш як за 1 місяць до випуску зобов`язані оформити направлення на роботу.
Пунктом 21 Порядку передбачено, що випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням.
У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.
Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України введено в Україні воєнний стан о 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і наразі його дію не припинено.
Згідно з ст.1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що військове формування це створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.
Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як було встановлено матеріалами справи, що наказом ректора державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» № 658ос від 11.08.2014р. ОСОБА_1 зараховано на перший курс Дніпропетровської державної медичної академії МОЗ України.
06.09.2014р. між сторонами було укладено угоду № б/н про підготовку фахівців з вищою освітою. Згідно з умовами укладеної угоди відповідач зобов`язався прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Зміни та доповнення до цієї угоди вносяться шляхом підписання додаткової угоди. 
Наказом ректора державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» № 380ос від 22.06.2020р. ОСОБА_1 відраховано зі складу студентів у зв`язку з закінченням терміну навчання (6 років) з успішним виконанням освітньо-професійної програми повної вищої медичної освіти за рівнем «Спеціаліст».
18.05.2020р. Дніпровським державним медичним університетом Єрошенко А.О. видано направлення на інтернатуру за № 63 до КНП «Криворізька міська лікарня № 10» Криворізької міської ради з 01.08.2020р. 
Як вказує відповідач у відзиві на позову заяву та апеляційну скаргу, що 22 червня 2020 року, ним було прийнято рішення вступити для подальшого навчання Української військово-медичної академії для того, щоб доєднатись до лав ЗСУ та надавати кваліфіковану медичну допомогу військовослужбовцям.
З 06 по 15 липня 2020 року відповідач склав вступні іспити до УВМА.
Згідно наказу МОУ №396 від 17 серпня 2020 року відповідач був прийнятий на військову службу за контрактом та зарахований з 01 вересня 2020 року штатним слухачем факультету підготовки військових лікарів УВМА тактичного рівня підготовки на денну форму навчання строком на 2 року.
Також матеріалами справи встановлено, що 05 березня 2022 року ОСОБА_1 завершив навчання в УВМА та отримав диплом магістра НОМЕР_1 за спеціальністю «222 Медицина» та сертифікат лікаря спеціаліста №003101 за спеціальністю «Інфекційні хвороби».
Згідно з наказом МОУ N?100 від 05 березня 2022 року був направлений у розпорядження командувача Медичних Сил Збройних Сил України. 
Згідно з наказом начальника УВМА (по стройовій частині) N?47 від 09 березня 2022 року був направлений до нового місця служби на посаду ординатора госпітального відділення військової частини НОМЕР_2 Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 725 ліжок) АДРЕСА_1 . 
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) N?38 від 10 березня 2022 року був зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення та приступив до виконання службових обов?язків. 
Згідно з наказом начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (по стройовій частині) N?270 від 20 липня 2023 року був призначений на посаду старшого офіцеру медичної частини Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 725 ліжок) та зарахований до списків особового складу центру та на всі види забезпечення та приступив до виконання службових обов`язків. 
На сьогоднішній день проходить військову службу на посаді старшого офіцеру медичної частини Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 725 ліжок) у званні капітан медичної служби. За час військової служби нагороджений відзнакою Президента України «За оборону України» відзнакою Міністра оборони України «Хрест Медичних Сил», почесними нагрудними знаками «Сталевий хрест» та « ІНФОРМАЦІЯ_2 », має статус учасника бойових дій від 20 вересня 2023 року.
Проаналізувавши обставини справи та наявні в ній докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на те, що як було встановлено матеріалами справи, що відповідача ОСОБА_1 на підставі контракту від 17.08.2020 року було зараховано з 01 вересня 2020 року до УВМА, яка безпосередньо входить до структури Міністерства оборони України, отже, з урахуванням вищевикладеного слід зазначити, що відповідач, після його відрахування 22.06.2020 року з Дніпровського державного медичного університету, відповідач склавши вступні екзамени був зарахований до УВМА і протягом двох років проходив навчання, однак після повномасштабного вторгнення ОСОБА_1 з 05 березня 2022 року був направлений у розпорядження командувача Медичних сил Збройних Сил України, і до теперішнього часу проходить службу, що у свою чергу свідчить, що свій головний Конституційний обов`язок відповідач виконує на користь держави вже протягом чотирьох років.
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ вказує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права є безпідставними.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи.

Керуючись статтями, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Дніпровського державного медичного університету залишити без задоволення.
Рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 31 грудня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 26 травня 2026 року.

Судді: О.В. Халаджи

А.В. Гапонов 
Л.П. Никифоряк