П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/15177/25	

Перша інстанція: суддя Попов В.Ф.,
повний текст судового рішення
складено 09.12.2026, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Джабурія О.В.
суддів - Вербицької Н.В.
- Кравченка К.В
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «БОСТАРДО» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року по справі за позовом Приватного підприємства «БОСТАРДО» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Позивач звернувся до ГУ ДПС в Одеській області із позовною заявою до суду, в якій просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №18321/32-07-07-23 від 22.04.2025 року.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі зазначили, що за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності за актом перевірки від 20.02.2020 року за порушення вимог валютного законодавства відповідачем була нарахована пеня у розмірі 524 129, 58 грн., яка виникла внаслідок неналежного виконання з боку контрагента ТОВ «АКВАМАРИН» умов зовнішньоекономічного експортного Контракту та за яким рахується прострочена дебіторська заборгованість в сумі 48 944, 56 доларів США. Сума штрафних санкцій, пені у розмірі 524 129,58 грн. за першим ППР, Позивачем сплачена у повному обсязі. Враховуючи ненадходження суми валютної виручки у розмірі 48 944,56 доларів США за Контрактом за період з 01.01.2018 року по 30.09.2024 року нараховано пеню у розмірі 680 766,01 грн., про що винесене ППР №18321/32-07-07-23 від 22.04.2025 року. 
Відповідач при обчислені розрахунку пені за порушення періоду граничних строків розрахунків між контрагентами використовував офіційний курс гривні НБУ на перший день прострочення граничного строку з операції експорту, тобто на дату 22.09.2019 року - перший день після закінчення 365-дневного строку на оплату товару, що є невірним, оскільки податковий орган повинен був обчислювати пеню відповідно до курсу валюти на дату 22.09.2018 року, який є днем виникнення заборгованості.
Крім того, відповідальність у вигляді нарахування пені, передбачена Законом України №185/94-ВР не може нараховуватися після 07.02.2019 року, а відповідальність, передбачена Законом України №2473-VIII може застосовуватися тільки з 07.02.2020 року. Відтак, нарахування пені на підставі частини 5 статті 13 Закону України №2473-VIII до цієї дати неможливе. Таким чином, податкове повідомлення-рішення у частині нарахування пені за період фінансово-господарської діяльності позивача з 22.02.2019 року до 30.09.2024 року на підставі Закону України №2473-VIII є неправомірним та підлягає скасуванню.
Відповідачем безпідставно не застосовано до спірних правовідносин абз.11 п.52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України та, як наслідок, протиправно нараховано пеню під час дії карантину, а тому податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню, а пеня списанню.
Просять задовольнити позовні вимоги.
ГУ ДПС в Одеській області надали відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнали та зазначили, що документальною плановою виїзною перевіркою ПП «БОСТАРДО» за період з 01.01.2018 року по 30.09.2024 року встановлена прострочена дебіторська заборгованість у сумі 48 944,56 доларів США, за контрактом від 13.03.2018 року №13/03-18, укладеному з ООО «АКВАМАРИН» (Росія). Перевіркою була нарахована пеня ЗЕД у сумі 524 129,58 грн. за період з 22.09.2019 року по 14.02.2020 року, яка надійшла до бюджету у повному обсязі. Враховуючи не надходження суми валютної виручки у розмірі 48 944,56 доларів США за контрактом від 13.03.2018 року №13/03-18 на день виникнення заборгованості, яка склала 1 204 895,59 грн. та нарахованою і сплаченою пенею попередньою перевіркою у сумі 524 129,58 грн., даною перевіркою нарахована пеня у розмірі 680 766,01 грн. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року у задоволенні позовних вимог ПП «БОСТАРДО» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №18321/32-07-07-23 від 22.04.2025 року, винесеного Головним управлінням Держаної податкової служби в Одеській області – відмовлено повністю.
На вказане рішення суду Приватне підприємство «БОСТАРДО» подало апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року по справі №420/15177/25 та прийняте нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути з Відповідача судові витрати. Апелянт вважає зазначене рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.
30.01.2026 року (вхід.№5790/26 від 02.03.2026) через підсистему «Електронний суд» на адресу суду апеляційної інстанції від представника Головного управління Держаної податкової служби в Одеській області – Гарбарук Діани Романівни надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить апеляційну скаргу ПП «БОСТАРДО» залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 року – без змін. 
Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі направлень, виданих ГУ ДПС в Одеській області, згідно з пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України, відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання на 2025 рік, відповідно до наказу ГУ ДФС в Одеській області від 21.01.2025 року №452-п проведена документальна планова виїзна перевірка приватного підприємства «БОСТАРДО» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 року по 30.09.2024 року відповідно до затвердженого плану перевірки, наведеного у додатку 1 до акту.
З направленнями на право проведення перевірки ознайомлено під підпис директора ПП «БОСТАРДО» Петра Чеглатонєва. 
ПП «БОСТАРДО» поінформований про проведення документальної планової виїзної перевірки письмовим повідомленням від 21.01.2025 року №96/КПР/15-32-07-01-13, яке надіслано платнику податків 22.01.2025 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення №6504416908710. Перевірку проведено з відома та в присутності директора ПП «БОСТАРДО» Петра Чеглатонєва. 
В журналі реєстрації перевірок ПП «БОСТАРДО» зроблений відповідний запис за №6 27.02.2025 року. 
Перевірка проводилась з 27.02.2025 по 12.03.2025 року.
У періоді, за який проводилась перевірка, відповідальними за фінансово господарську діяльність ПП «БОСТАРДО» були (є): - директор: – Чеглатонєв Петро Никодимович, РНОКПП НОМЕР_1 , за період з 01.01.2018 по дату підписання акту перевірки, згідно з рішенням засновника ОСОБА_1 щодо самостійного виконання обов`язків директора ПП «БОСТАРДО» від 21.03.2008 року.) 
Перевіркою встановлено: 
ПП «БОСТАРДО» (Продавець) укладено договір від 13.03.2018 року №13/03-18 ООО «АКВАМАРИН» щодо поставки виноматеріалів в асортименті (товар).
На виконання умов контракту від 13.03.2018 року №13/03-18 ПП «БОСТАРДО» було експортовано товар на адресу ООО «АКВАМАРИН» 22.09.2018 року в загальній сумі 65 984,56 дол. США (1 851 648,82 грн.)
Валютна виручка надійшла від ООО «АКВАМАРИН» (Росія) на валютний рахунок ПП «БОСТАРДО» відкритий в АБ «ПІВДЕННИЙ» частково у сумі 17 040,00 дол. США, без порушень законодавчо встановлених граничних термінів. 
За МД №UA500480/2018/001514 від 22.09.2018 року, №UA500480/2018/001515 від 22.09.2018 року, №UA500480/2018/001516 від 22.09.2018 року валютна виручка за експортний товар в сумі 48 944,56 дол. США не надійшла. 
Перевіркою встановлені порушення (серед інших):
7. пунктів 1, 2 статті 13 Закону України від 21.06.2018 року №2473-VIII «Про валюту і валютні операції», з урахуванням п.21 розділу ІІ Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого Постановою Правління НБУ від 02.01.2019 року №5, із змінами і доповненнями, в частині порушення дотримання законодавчо встановленого строку розрахунків по контракту від 13.03.2018 року №13/03-18, укладеному з ООО «АКВАМАРИН» (Росія) в сумі 48 944,56 доларів США.
Станом на дату завершення даної перевірки (30.09.2024 року) на рахунок ПП «БОСТАРДО» валютна виручка у сумі 48 944,56 дол. США від ООО «АКВАМАРИН» за контрактом від 13.03.2018 року №13/03-18 не надійшла.
25.04.2025 року Позивач отримав ППР №18321/32-07-07-23 від 22.04.2025 року (далі - ППР 2), винесене ГУ ДПС в Одеській області на підставі Акту перевірки №11811/15-32-07-03-20 від 19.03.2025 року «Про результати планової виїзної документальної перевірки приватного підприємства «БОСТАРДО» (код ЄДРПОУ 35434088) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 30.09.2024 роки» яким нарахована пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД – 680 766,01 грн за період з 15.02.2020 року по 30.09.2024 року.
Пеня, що була нарахована за актом попередньої перевірки у сумі 524 129,58 грн. за період з 22.09.2019 року по 14.02.2020 року, сплачена та надійшла до бюджету у повному обсязі. 
З підстав, наведених у позовній заяві позивач просить визнати протиправним та скасувати спірне ППР, обґрунтовуючи його протиправність наступним:
застосуванням відповідачем невірного курсу валюти, оскільки його треба враховувати від дати оформлення митної декларації;
неправильним застосуванням Закону України від 23.09.1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та Закону України №2473-VІІІ «Про валюту і валютні операції», оскільки період з 06.02.2019 року по 07.02.2020 року підлягає виключенню з періоду нарахування пені;
безпідставно не застосовано до спірних правовідносин абз.11 п.52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України та, як наслідок, протиправно нараховано пеню під час дії карантину, за період з 01.01.2018 року по 30.09.2024 року.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. 
За період з 22.08.2018 року по 14.02.2020 року нараховані ПП «БОСТАРДО» санкції за ППР №0007570505 від 17.03.2020 року в сумі 524 129,58 грн., сплачені у повному обсязі, вказане ППР не оскаржувалось, не є предметом оскарження у цій справі, незважаючи на те, що апелянт зазначає про його протиправність.
Таким чином, спірним періодом нарахування пені є період з 15.02.2020 року по 30.09.2024 року.
На підставі наведеного, колегія суддів відхиляє доводи апелянта та посилання на відмінність правового регулювання строків здійснення розрахунків у зовнішньоекономічній діяльності та відповідальності за їх порушення до 07 лютого 2019 року та після цього, у зв`язку з набранням чинності 07 лютого 2019 року Закону України №2473-VIII, та відсутністю відповідальності після 07.02.2019 року, оскільки відповідальність, передбачена Законом України № 2473-VIII може застосовуватися тільки з 07.02.2020 року. 
Спірним ППР нараховані штрафні санкції за період з 15.02.2020 року по 30.09.2024 року, тобто в період дії Закону України №2473-VIII, а наведені вище обґрунтування позивача стосуються ППР від 17.03.2020 року №0007570505 (Далі - ППР1), яке не є предметом оскарження у цій справі, є узгодженим, а нараховані по ньому суми сплаченими.

Стосовно правомірності нарахування контролюючим органом пені за період з 15.02.2020 року по 30.09.2024 року на підставі Податкового кодексу України та Закону України «Про валюту і валютні операції», колегія суддів зазначає наступне.
Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ унормовані Законом №2473-VIII, який встановлює відповідальність за порушення валютного законодавства.
Частиною першою статті 3 вказаного Закону передбачено, що відносини, що виникають у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання і валютного нагляду, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону №2473-VІІІ органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Органи валютного нагляду в межах своєї компетенції здійснюють нагляд за дотриманням резидентами та нерезидентами валютного законодавства.
Стаття 13 Закону №2473-VIII визначає особливості встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів. Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів (ч.1 ст.13 Закону №2473-VIII).
Частиною третьою статті 13 цього Закону передбачено, що у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
Порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) (ч.5 ст.13 Закону №2473-VIII).
Відповідно до вимог ст.ст.2, 6, 9, 12, 13, 16 Закону №2473-VIII, постановою правління Національного банку України (далі - НБУ) від 02 січня 2019 року №5 затверджено Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті (далі - Положення №5).
Згідно із пунктом 21 розділу ІІ вказаного Положення граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
Вирішуючи питання щодо правомірності нарахування контролюючим органом пені за цим фактом на підставі Податкового кодексу України та Закону України «Про валюту і валютні операції», колегія суддів зазначає, що це питання вже було предметом розгляду ВС КАС у аналогічній справі №240/25642/22 де у постанові від 23 липня 2024 року Судова палата зробила наступний висновок: «Частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» встановлена відповідальність за порушення встановлених строків розрахунків, а саме порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Отже, за порушення граничних строків розрахунків, що встановлюються Національним банком України встановлено відповідальність у вигляді пені. 
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про валюту і валютні операції» валютний нагляд в Україні здійснюється органами валютного нагляду та агентами валютного нагляду. 
Органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Органи валютного нагляду в межах своєї компетенції здійснюють нагляд за дотриманням резидентами та нерезидентами валютного законодавства (частина четверта статті 11 Закону №2473-VIII).
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентами (крім уповноважених установ) та нерезидентами вимог валютного законодавства (частина шоста статті 11 Закону України «Про валюту і валютні операції»). 
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, за результатами перевірки стягує у встановленому законом порядку з резидентів пеню, передбачену частиною п`ятою цієї статті (часина восьма статті 13 Закону №2473-VIII).
Підпунктом 19-1.1.4 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України встановлено, що на контролюючі органи покладено функцію зі здійснення контролю за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті. 
Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення, у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Отже, контролюючий (податковий) орган здійснює контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті та у разі встановлення порушень таких строків нараховує пеню у визначених розмірах.
При цьому Судова палата зазначає, що хоча положеннями» Закону №2473-VIII не врегульовано процедуру прийняття рішення про нарахування пені, як виду адміністративно - господарської санкції за порушення строків проведення розрахунків в іноземній валюті, а такий порядок унормований положеннями Податкового кодексу України, проте це не означає, що правовідносини у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду стають частиною законодавства щодо справляння податків і зборів та на них розповсюджуються всі положення Податкового кодексу України. Закон №2473-VIII та Податковий кодекс України регулюють різні сфери державної політики.
Підстави для ототожнення пені, яка застосовується у податкових правовідносинах, із пенею, яка застосовується у сфері валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду (за порушення строків надходження валютної виручки за операціями з експорту та імпорту товарів, відповідальність за яке встановлено статтею 13 Закону №2473-VIII) - відсутні.
Щодо висновків Суду про застосування до спірних правовідносин частини восьмої статті 16 Закону №2473-VIII.
Відповідно до положень абзацу другого частини восьмої статті 16 Закону №2473-VIII рішення про застосування до уповноважених установ, суб`єктів валютних операцій заходів впливу приймається органами валютного нагляду відповідно до компетенції, визначеної частинами п`ятою і шостою статті 11 цього Закону, у порядку, визначеному законодавством, що діє на день прийняття відповідного рішення.
Відповідно до частини десятої статті 11 Закону №2473-VIII у разі виявлення порушень валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок і допустили такі порушення, дотримання вимог валютного законодавства та застосовувати заходи впливу, передбачені законом. Органом валютного нагляду відповідно до цього Закону є, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику (частина четверта статті 11 Закону №2473-VIII).
Відповідно до положень пунктів 3, 4 частини першої статті 14 Закону №2473-VIII за порушення вимог валютного законодавства (крім порушення строків за операціями з експорту та імпорту товарів, відповідальність за яке встановлюється згідно із статтею 13 цього Закону) можуть бути застосовані:
- до юридичних осіб (крім уповноважених установ) - заходи впливу у вигляді штрафних санкцій;
- до фізичних осіб, посадових осіб уповноважених установ, посадових осіб юридичних осіб - заходи впливу у вигляді штрафів, передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, має право адекватно вчиненому порушенню застосувати до юридичних осіб (крім уповноважених установ) захід впливу у вигляді штрафних санкцій у розмірі до 100 відсотків суми операції, проведеної з порушенням валютного законодавства (частина четверта статті 14 Закону №2473-VIII).
Аналіз наведених положень свідчить, що Закон України «Про валюту і валютні операції» розмежовує заходи впливу, до яких віднесено штрафні санкції і штрафи, які передбачені статтею 14 вказаного Закону, та пеню за порушення строків розрахунків в іноземній валюті, нарахування якої врегульовано статтею 13 Закону №2473-VIII.
Отже, положення абзацу другого частини восьмої статті 16 Закону №2473-VIII, яким визначено, що рішення про застосування до суб`єктів валютних операцій заходів впливу приймається у порядку, визначеному законодавством, що діє на день прийняття відповідного рішення, не є застосовним по відношенню до пені за порушення строків розрахунків в іноземній валюті, оскільки така (пеня) не є заходом впливу, перелік яких наведено у статті 14 Закону №2473-VIII.
Частинами першою - третьою статті 3 Закону України «Про валюту і валютні операції» передбачено, що відносини, які виникають у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання і валютного нагляду, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.
Питання здійснення валютних операцій, основи валютного регулювання та нагляду регулюються виключно цим Законом. Зміна положень цього Закону здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Зміна положень цього Закону може здійснюватися виключно окремими законами про внесення змін до цього Закону.
У разі якщо положення інших законів суперечать положенням цього Закону, застосовуються положення цього Закону.
Отже, Суд приходить до висновку, що спірні правовідносини є специфічними та врегульовані спеціальним Законом України «Про валюту і валютні операції», і саме норми вказаного Закону підлягають застосуванню, зокрема і в питанні нарахування пені за порушення строків розрахунків в іноземній валюті.
Так, дійсно, відповідно до абз. 11 пункту 52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України протягом дії карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID- 19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню, проте така застосовна у сфері справляння податків і зборів та не підлягає застосуванню у сфері регулювання валютних правовідносин.
Крім того, зміни до положень Закону України «Про валюту і валютні операції» здійснюються виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Однак до Закону №2473-VIII не вносились норми, які б дозволяли не застосовувати пеню (звільняли від застосування пені) за порушення строку розрахунків в іноземній валюті у період дії карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID- 19).
При цьому Суд зауважує, що маючи на меті звільнити суб`єктів господарювання, які вчинили правопорушення, у вигляд порушення строків розрахунків, від відповідальності у вигляді пені законодавець вносить відповідні зміни саме до Закону України «Про валюту і валютні операції».
Так, Законом України №2260-IX від 12.05.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» статтю 16 Закону України «Про валюту і валютні операції» доповнено пунктом 13 такого змісту: « 13. Відповідальність, передбачена частиною п`ятою статті 13 цього Закону, не застосовується до резидентів - суб`єктів господарювання, що вчинили відповідне правопорушення, якщо імпортні операції не можуть бути завершені внаслідок дії постанови Кабінету Міністрів України «Про застосування заборони ввезення товарів з Російської Федерації» від 9 квітня 2022 року №426.
Тобто, на переконання Судової палати, у разі якби законодавець мав на меті звільнити суб`єктів господарювання від відповідальності шляхом не нарахування (не застосування) пені під час дії карантину (COVID- 19), відповідні зміни (чи обмеження в застосуванні) були б внесені саме до Закону України «Про валюту і валютні операції», проте таких змін внесено не було.
З огляду на наведене, висновок, що дія положення абз.11 п.52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, який передбачає не нарахування пені протягом дії карантину, розповсюджується і на пеню за порушення строків розрахунків, що передбачена частиною п`ятою Закону України «Про валюту і валютні операції», є помилковим.
12.3. Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 у справі №420/1538/23, від 28.03.2024 у справі №380/17879/22, від 13.05.2024 у справі №420/11208/23 та формулює такий правовий висновок.
Пеня, що передбачена частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», за порушення строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, у період дії карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID- 19), застосовується на загальних підставах і на таку не поширюються положення абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України. 
Проте, як вже було зазначено вище, питання здійснення валютних операцій, основи валютного регулювання та нагляду регулюються виключно Законом України «Про валюту і валютні операції». Зміна положень цього Закону здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Зміна положень цього Закону може здійснюватися виключно окремими законами про внесення змін до цього Закону. У разі якщо положення інших законів суперечать положенням цього Закону, застосовуються положення цього Закону (стаття 3).
Відповідних змін до Закону України «Про валюту і валютні операції» в частині зупинення перебігу строків не вносилось.
Не зупинялись відповідні строки і нормативними документами Національного банку України, який відповідно до частини першої статті 13 Закону №2473-VIII встановлює граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.».
Вищенаведена правова позиція ВС КАС у повному обсязі співпадає з обставинами цієї справи і її застосування дає суду підстави для відхилення обґрунтувань позивача щодо неправомірності нарахування пені у період коронавірусної хвороби (COVID- 19).
Аналогічні висновки суду підтверджені постановою Судової палати ВС КАС від 27.02.2025 року у справі №520/2941/24.

Стосовно визначення курсу іноземної валюти при обчислення пені колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з Додатком до ППР 2 «Розрахунок пені за порушення ПП «БОСТАРДО» Відповідач при обчислені розрахунку пені за порушення періоду граничних строків розрахунків між контрагентами використовував офіційний курс гривні Національного банку України щодо іноземної валюти на перший день прострочення граничного строку з операції експорту, тобто на дату 22.09.2019 року. В графі Розрахунку пені 2 «Курс валюти на день виникнення заборгованості» зазначено курс 24,617559 грн 1 долара США в гривневому еквіваленті.
Вирішуючи питання який день порушення граничних строків розрахунків є першим - день здійснення експортних відвантажень та оформлення митних процедури, які завершено позивачем 22.09.2018 року, чи перший день після дати закінчення граничного строку розрахунку контрагента за операцією з експорту із Позивачем, тобто 22.09.2019 року, який взято для розрахунку відповідачем, судом першої інстанції вірно враховано постанову ВС КАС, викладену у Постанові від 20.12.2024 року по справі №160/6138/24.
Аналізуючи приписи Закону №2473-VIII, положення підпунктом 4 пункту 3, пункту 7 розділу II Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року №7, Верховний Суд у вказаній постанові зазначив наступне: «Підпунктом 4 пункту 3 Інструкції встановлено, що днем виникнення порушення є перший день після закінчення встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків за операцією з експорту, імпорту товарів або строку, установленого відповідно до раніше виданих за цією операцією висновків.
Податковий орган, визначаючи курс валюти для обрахунку пені, використовує перший день після закінчення встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків, тим самим ототожнюючи поняття «день виникнення порушення» і «день виникнення заборгованості».
Колегія суддів не погоджується з таким підходом контролюючого органу при визначенні дня виникнення заборгованості, оскільки відповідач фактично за основу бере перший день прострочення граничного строку, тобто день виникнення порушення.
Однак день виникнення порушення не є тотожним за змістом словосполученню «день виникнення заборгованості», прив`язка до якої встановлена у частині п`ятій статті 13 Закону №2473-VIII і з урахуванням якої здійснюється обрахунок пені.
Якщо розглядати правовідносини з експорту товару, то положення частини другої статті 13 Закону №2473-VIII пояснюють, що строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується.
Зміст цієї норми свідчить про те, що з точки зору відносин у сфері зовнішньоекономічної діяльності з експорту товару, заборгованість нерезидента (покупця) перед резидентом (продавцем) виникає саме у день митного оформлення продукції, що експортується, і існує до її фактичного погашення нерезидентом. Закон №2473-VIII не містить вказівки на будь-який інший день, зокрема про перший день після закінчення граничного строку.»
Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податковий орган у спірному ППР невірно розрахував суму пені шляхом застосування невірного валютного курсу, так як повинен був враховувати курс валюти від дати оформлення митної декларації на експортний товар. 
Однак, на думку суду першої інстанції, з якою погоджується суд апеляційної інстанції, вказане не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки податковим органом застосований курс долара 24,617559 грн. за 1 долар станом на 22.09.2019 року, який є меншим від курсу долара на 22.09.2018 року дату оформлення митних декларацій, що становив 2806,1850 грн. за 100 доларів США відповідно до офіційного курсу НБУ щодо іноземних валют оприлюдненому на офіційному сайті за посиланням https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates. 
Таким чином, скасування спірного ППР, яким позивачу нарахована менша сума пені призведе до погіршення його становища і не може розглядатись судом як захист його інтересів у судовому порядку. 
Зазначене є помилкою у проведенні розрахунків пені, яке не порушує права та інтереси позивача і за узгодженням сторін може бути перерахована у сторону збільшення з урахуванням висновків суду, викладених вище.
Згідно з вимогами ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до вимог ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги Приватного підприємства «БОСТАРДО» є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
В той же час, відповідач надав суду належні та допустимі докази, виклав правові обґрунтування правомірності прийнятого рішення, яке відповідає вимогам зазначеним у ч.2 ст.2 КАС України.
Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст.139, 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «БОСТАРДО» залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	Н.В. Вербицька   К.В. Кравченко