П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/31461/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Окис Тетяна Олександрівна 
Суддя-доповідач - Матохнюк Д.Б. 
23 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Матохнюка Д.Б. 
суддів: Сторчака В. Ю.  Граб Л.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою в порядку ст. 378 КАС України про зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі №240/31461/22.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року заяву повернуто без розгляду особі, яка його подала.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Так, ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 27 липня 2025 року заяву про зміну способу та порядку виконання рішення у справі №240/31461/22 залишено без руху, оскільки не додано документ про сплату судового збору.
На виконання вимог вказаної ухвали, 04 серпня 2025 року позивачем подано заяву, в якій зазначено, що у справі №260/5761/21 процесуальний документ на стадії виконання судового рішення подавався відповідачем, а не стягувачем як у цій справі. У зв`язку з цим судом помилково взято до уваги судове рішення №260/5761/21, оскільки правовідносини у вказаній справі є не релевантними до правовідносин у розглядуваній справі. Не сплата судового збору не стала перешкодою для розгляду судом 29 травня 2025 року аналогічної заяви, поданої у справі №240/5898/24.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 04.08.2025 продовжено строк на виконання вимог ухвали суду про залишення заяви без руху.
Позивач подала заяву, в якій заперечує необхідність сплати судового збору за подання заяви про зміну порядку і способу виконання рішення. Зазначає, що судом помилково вказується про наявність в розглядуваному випадку правової колізії при застосуванні положень Закону України «Про судовий збір». Вимагаючи сплати судового збору за подання до суду вказаної заяви судом, в порушення Закону України «Про Конституційний Суд України» не враховуються та не визнаються акти Конституційного Суду України та сформовані в них юридичні позиції. Вимагаючи сплати судового збору судом безпричинно ігнорується рішення Конституційного Суду України від 13 травня 2024 року у справі №3-187/2023 (351/23). Саме в такому рішенні Судом сформовано юридичну позицію, що вимога про необхідність сплати судового збору у справі на стадії забезпечення виконання судового рішення, в якій особа його сплативши отримала доступ до суду та домоглася ухвалення на її користь обов`язкового судового рішення має місце необґрунтоване втручання в право стягувача на доступ до суду. Саме на виконання вказаного судового акта прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судовий збір» у зв`язку з Рішенням Конституційного Суду України від 13 травня 2024 року № 6-р(II)/2024 щодо забезпечення принципу обов`язковості судового рішення» від 31 жовтня 2024 року № 4056-IX.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від від 13 серпня 2025 року заяву повернуто без розгляду особі, яка його подала.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Так, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (Закон №3674-VI).
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання, зокрема, заяви про зміну чи встановлення способу, порядку і строку виконання судового рішення.
Разом з тим, підпункт 6 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлює, що за подання до адміністративного суду заяви про забезпечення доказів або позову, заяви про видачу виконавчого документа на підставі рішення іноземного суду, заяви про зміну чи встановлення способу, порядку і строку виконання судового рішення визначено ставку судового збору в розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При цьому, ст. 4 Закону №3674-VI не встановлює судовий збір за подання до загального чи господарського суду заяви про зміну чи встановлення способу, порядку і строку виконання судового рішення.
Отже, положення ст. 4 Закону №3674-VI є спеціальними у частині визначення ставок збору саме за подання до адміністративного суду заяв, передбачених, зокрема, ст. 378 КАС України.
З наведених положень законодавства вбачається, що за звернення до адміністративного суду із заявою про зміну чи встановлення способу, порядку або строку виконання судового рішення передбачено сплату судового збору.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.03.2026 у справі №140/4276/22.
Колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта на Рішення Конституційного Суду України від 13.05.2024 № 6-р(II)/2024 як на підставу для звільнення від сплати судового збору, оскільки вказаним рішенням визнано неконституційними положення, які вимагали сплати судового збору за подання скарг на дії чи бездіяльність державного/приватного виконавця (судовий контроль за виконанням рішення).
Тоді як, ст. 378 КАС України регулює питання відстрочення, розстрочення, встановлення чи зміни способу й порядку виконання судового рішення, яке в свою чергу є самостійною процесуальною дією, яка безпосередньо не пов`язана з оскарженням протиправних дій виконавця, а тому висновки Конституційного Суду України в даному випадку не можуть застосовуватися до неї за аналогією.
З урахуванням встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про повернення без розгляду заяви про зміну способу та порядку виконання рішення суду з підстав відсутності документа про сплату судового збору за її подання.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду –без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Матохнюк Д.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сторчак В. Ю.    Граб Л.С.