КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 369/7141/26 Апеляційне провадження № 33/824/2891/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Гришко О.М.  Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2026 року Київський апеляційний суд у складі судді Нежури В.А., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Конюшком Денисом Борисовичем на постанову Києво-Святошинсього районного суду Київської області від 27 квітня 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення, 09.04.2026 о 15 год 49 хв в с. Ходосівка, вул. Леоніда Каденюка, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «PEUGEOT» д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не відреагував на зміну дорожньої обстановки, виїжджаючи на дорогу з прилеглої території, не надав перевагу в русі та здійснив зіткнення з транспортним засобом «MERCEDES» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.3.б. та п. 10.2 Правил дорожнього руху і вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Постановою Києво-Святошинсього районного суду Київської області від 27.04.2026 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_1 , через свого захисника, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що зі схеми місця ДТП від 09.04.2026 вбачається, що транспортні засоби рухались виключно по проїзній частині, кожна з зазначених у схемі доріг має асфальтобетонне покриття, також, на даному перехресті відсутні знаки пріоритету, а в такому разі, дорожній рух на таких перехрестях регулюється пунктом 16.12 ПДР України (на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть де організований круговий рух). Також скаржник посилається на пункт 10.11. ПДР України (у разі коли траєкторія руху транспортним засобом перетинаються, а черговість проїзду не обумовлена цими Правилами, дати дорогу повинен водій, до якого транспортний засіб наближається з правого боку).
Зазначає, що в даній дорожній обстановці дати дорогу мав водій транспортного засобу «MERCEDES» д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки ОСОБА_1 водій «PEUGEOT» д.н.з. НОМЕР_1 виїжджав на перехрестя відносно нього з правого боку.
Вказує, що положення пункту 10.2 ПДР України, як це зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, не підлягає застосуванню відносно скаржника, адже останній рухався по проїзній частині, перехресті рівнозначних доріг, а не здійснював виїзд з прилеглої території.
У судовому засіданні захисник адвокат Конюшко Д.Б. підтримав подану апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та просив її задовольнити.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, апеляційний суд доходить висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки встановив, що він, виїжджаючи з прилеглої території, не надав перевагу в русі автомобілю, який рухався головною дорогою, чим порушив вимоги п. 2.3.б та п. 10.2 ПДР України, а його вина підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями, рапортом поліцейського та власним визнанням вини у судовому засіданні.
Апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Як зазначено в статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Статтею 124 КУпАП передбачають відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Пункт 1.3 ПДР України затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2021 (далі - ПДР України) передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п. 10.2 ПДР України водій, «виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній».
Так, із матеріалів справи вбачається, що визначальним для вирішення питання про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є встановлення характеру дорожньої обстановки в місці пригоди, а саме чи здійснював останній виїзд з прилеглої території, чи рухався по одній із доріг на перехресті.
Проте наявна в матеріалах справи схема місця дорожньо-транспортної пригоди не містить відомостей, які б беззаперечно свідчили про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «PEUGEOT», здійснював виїзд саме з прилеглої території. Навпаки, зі схеми вбачається перетин двох доріг з асфальтобетонним покриттям, при цьому будь-які дорожні знаки пріоритету чи інші засоби організації дорожнього руху, які б визначали одну з доріг як головну або позначали місце виїзду з прилеглої території, на схемі не відображені. Відтак матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, покладених в основу протоколу про адміністративне правопорушення щодо порушення ОСОБА_1 вимог пункту 10.2 ПДР України.
Посилання у протоколі про адміністративне правопорушення на те, що ОСОБА_1 виїжджав з прилеглої території та не надав перевагу транспортному засобу, який рухався головною дорогою, саме по собі не є достатнім доказом зазначених обставин, оскільки такі висновки повинні підтверджуватися сукупністю належних та допустимих доказів.
Суд першої інстанції, погодившись із викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення обставинами, не навів жодних мотивів, з яких дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 здійснював виїзд саме з прилеглої території, а транспортний засіб «MERCEDES» рухався головною дорогою, разом з тим матеріали справи таких відомостей не містять.
За наведених обставин заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дорожньо-транспортна пригода сталася за обставин виїзду ОСОБА_1 з прилеглої території або що транспортний засіб «MERCEDES» користувався перевагою в русі як такий, що рухався головною дорогою. Відтак висновок суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог п. 10.2 ПДР України є передчасним та не ґрунтується на належним чином встановлених обставинах справи.
Відтак у справі відсутні достатні та переконливі докази, які б поза розумним сумнівом підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи відповідно до конституційного принципу презумпції невинуватості підлягають тлумаченню на її користь. За таких обставин провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, не доведена належними та допустимими доказами, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 КУпАП, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Конюшком Денисом Борисовичем задовольнити. 
Постанову Святошинсього районного суду Київської області від 27 квітня 2026 року скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя
Київського апеляційного суду