Справа № 752/8853/26 
Провадження № 2/752/9883/26 
Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України

11.05.2026 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі
головуючого судді Данілової Т.М.
з участю секретаря Веселовської А.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадженя без повідомлення (виклику) учасників цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплопостачсервіс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -
в с т а н о в и в:
позивач ТОВ "Теплопостачсерсвіс" звернувся у суд з позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
В обгрунтування позовних вимог зазначає, що з 01 липня 2014 року ТОВ «Теплопостачсервіс» є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 своєчасно не сплачувала за спожиті послуги, ТОВ «Теплопостачсервіс» просить стягнути з неї заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії з листопада 2023 року по січень 2026 року у розмірі 14 673,08 грн. та 3 328,00 грн. судового збору.
Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 квітня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі.
Відповідач ОСОБА_1 надіслала відзив на позовну заяву. просить відмовити в задволенні позовних вимог, оскільки 15 листопада 2021 року вона уклала договір купівлі-проддажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новак Т.В. З вказаного часу відповідач не є споживачем послуг за вказаною адресою.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд надходить до наступного.
ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01 липня 2014 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
Квартира АДРЕСА_3 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання.
ТОВ «Теплопостачсервіс» порушило перед судом питання про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії з листопада 2023 року по січень 2026 року у розмірі 14 673,08 грн.
Відповідно до положень ст.ст. 319, 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Згідно зі ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що 15 листопада 2021 року ОСОБА_1 уклала договір купівлі-проддажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новак Т.В., за умовами якого продала належну їй квартиру.
З вказаного часу відповідач не є споживачем послуг за вказаною адресою.
Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Частиною 2 ст. 51 ЦПК України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати коло відповідачів у справі, предмет та підстави позову.
При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц.
Звертаючись до суду з даним позовом, представник ТОВ "Теплопостачсервіс" в позовній заяви зазначав, що ОСОБА_1 є споживачем послуг, які надає позивач за адресою: АДРЕСА_1 , проте ухиляється від сплати наявної в неї заборгованості.
Відповідно до договору купівлі - продажу квартири, посвідченого 15.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новак Т.В., відповідач ОСОБА_1 продала квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Враховуючи викладене, правові підстави для покладення на відповідача ОСОБА_1 відповідальність за виникнення заборгованості за період після 15.11.2021 року відсутні.
Таким чином, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268ЦПК України, суд -
в и р і ш и в:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплопостачсервіс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, - залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя