УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2026 року
м. Київ
справа № 331/2551/24
провадження № 51-2176ск26
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 24 листопада 2025 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 04 березня 2026 року щодо 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Новомиколаївка Запорізької області та жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 24 листопада 2025 року ОСОБА_5 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень із вироком Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 29 квітня 2025 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Вирішено цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 .
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04 березня 2026 року вирок місцевого суду залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.
Судовими рішеннями ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 16 лютого 2024 року приблизно о 22:00 год, діючи в умовах воєнного стану, в квартирі АДРЕСА_2 під час вживання алкогольних напоїв з ОСОБА_6 таємно викрав її мобільний телефон з сім-картою, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду в розмірі 7199,10 грн.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що спричинило невідповідність розміру призначеного покарання обставинам справи та особі засудженого, просить скасувати оскаржувані судові рішення і закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку із тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.
На обґрунтування касаційних вимог захисник зазначає, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими. Висновки судів про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення є надуманими та не підтверджуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами. Стверджує, що винуватість засудженого не доведена поза розумним сумнівом, оскільки під час досудового розслідування не було здобуто жодних переконливих доказів, які підтверджують вину ОСОБА_5 і оцінка яких була позбавлена обґрунтованих сумнівів щодо доведеності його вини. Зокрема в суді першої інстанції не було допитано свідка ОСОБА_7 . Захисник вказує, що в діях засудженого відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, і його необхідно виправдати.
Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Обставини щодо невідповідності висновків суду, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, на які є посилання в касаційній скарзі, згідно з вимогами ч. 1 ст. 438 КПК, не є предметом дослідження та перевірки касаційного суду.
Зі змісту касаційної скарги слідує, що захисник не погоджується з висновками судів щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Колегія суддів касаційного суду не погоджується з таким твердженням захисника, оскільки під час перевірки судових рішень не встановлено обставин, які б ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК.
Суд зверне увагу лише на кілька встановлених судами обставин, які беззаперечно вказують на доведеність винуватості ОСОБА_5 поза розумним сумнівом.
ОСОБА_5 сам пояснив суду, що побачив мобільний телефон поруч з сумкою на лавці й забрав його. Колегія суддів вважає, що будь яка доросла людина, в тому числі й засуджений, в такій ситуації усвідомлює той факт, що заволодіває чужим майном. 
Надалі наступного дня, а не через місяць (як стверджував засуджений), ОСОБА_5 здав цей телефон у ломбард, що підтверджується відео з камер спостереження ломбарду. Він також не заперечує цього факту.
Той факт, у який конкретно час (ввечері, вночі, вранці) мобільний телефон опинився у ОСОБА_5 , жодним чином не впливає на кваліфікацію його дій, оскільки у суду немає сумніву у тому, що засуджений усвідомлював, що забирає чуже майно.
Жодних дій, які б свідчили про бажання чи спроби повернути цей телефон власнику, ОСОБА_5 не вчиняв, що також додатково підтверджує його бажання заволодіти телефоном.
Допит свідка ОСОБА_7 , про що зазначає сторона захисту у своїй касаційній скарзі, жодним чином не може вплинути на правильність висновків судів про доведеність винуватості засудженого у цьому провадженні.
Таким чином, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, і такі його висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК.
Суд апеляційної інстанції переглянув кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені у ній доводи, які у своїй більшості аналогічні за змістом з доводами, які були наведені ним вкасаційній скарзі та визнав їх необґрунтованими.
Суд касаційної інстанції погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, оскільки його винуватість доведена поза розумним сумнівом.
Відтак колегія суддів вважає, що відсутні підстави для закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку із тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Вирок місцевого суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК, а ухвала суду апеляційної інстанції - вимогам ст. 419 КПК.
Відомостей, які б слугували підставою для скасування оскаржуваних судових рішень та закриття провадження, як про це вказує захисник у поданій касаційній скарзі, Судом не встановлено.
З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 24 листопада 2025 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 04 березня 2026 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3