ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/5182/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Павленко Н.А.
суддів - Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

за участю секретаря судового засідання Пелешка Т.С.

за участю представників учасників справи:
від позивача – Бондар А.Г.
від відповідача – Кійко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради
на рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2026, ухвалене суддею Желєзною С.П. м. Одеса, повний текст якого складено та підписано 29.01.2026
у справі №916/5182/24
за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради
до відповідача Кооперативу «Анюта»
про розірвання договору оренди, виселення та стягнення 57 103,83 грн,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог позовної заяви та рішення суду, що оскаржується в апеляційному порядку:
Департамент комунальної власності Одеської міської ради (надалі по тексту постанови- позивач, Департамент) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Кооперативу «Анюта» з вимогами (з урахуванням заяви про виправлення описки в позовній заяві від 02.06.2025 за вх.№17490/25) :
- розірвати договір оренди в новій редакції від 25.10.2001 №40/6 зі змінами від 15.12.2006, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., та зареєстрований в реєстрі за №4224, укладений між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та Кооперативом «Анюта»;
- виселити Кооператив «Анюта» з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 57,8 кв м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 23, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради; 
- стягнути з Кооперативу «Анюта» на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради заборгованості за орендною платою у розмірі 54 917,66 грн та пені у розмірі 2 186,17 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди №40/6 від 25.10.2001 в частині своєчасної та повної сплати орендної плати за період 01.08.2021 до 30.11.2024. Водночас позивач наголошує, що строк дії договору був продовжений на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану. Посилаючись на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань в частині сплати орендної плати та невиконання обов`язку щодо страхування об`єкта оренди, Департамент просив розірвати договір та виселити відповідача із займаного ним приміщення.
Господарський суд Одеської області рішенням від 19.01.2026 у справі №916/5182/24 в задоволенні позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про розірвання договору оренди, виселення та стягнення 57 103,83 грн - відмовив у повному обсязі.
Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд першої інстанції виснував, що, передаючи Кооперативу «Анюта» у користування нежилі підвальні приміщення, загальною площею 109,4 кв. м., що розташовані за адресою: місто Одеса, провулок Красний, будинок 9, на строк, який перевищує 1 рік, угода від 15.12.2006, якою було викладено договір № 40/6 від 25.10.2001 в новій редакції, мала бути посвідчена нотаріально в силу прямої вказівки закону (ч.2 ст.793 ЦК України в редакції чинній на час виникнення спірних відносин). Таким чином, зміни, внесені до нової редакції договору, також мали бути посвідчені нотаріально. 
Враховуючи недотримання сторонами по справі нотаріальної форми під час укладення додаткових угод та додаткових договорів до договору №40/6 від 15.12.2006, господарський суд вказав, що вказані угоди є нікчемними згідно з приписами ч.1 ст. 220 ЦК України.
З викладених обставин, господарський суд виснував, що строк дії договору оренди №40/6 від 15.12.2006 є таким, що сплинув 15.12.2011, що, відповідно, виключає можливість розірвання договору у судовому порядку. 
Господарський суд Одеської області в оскаржуваному рішенні також вказав, що закінчення строку дії договору оренди №40/6 від 25.10.2001 (зі змінами від 15.12.2006) задовго до дати пред`явлення даного позову до суду має наслідком відмову у задоволенні, заявленої Департаментом, позовної вимоги про розірвання договору оренди №40/6 від 25.10.2001 (зі змінами від 15.12.2006).
Господарський суд Одеської області, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги Департаменту про стягнення з Кооперативу «Анюта» заборгованості за орендною платою у розмірі 54 917,66 грн та пені у розмірі 2 186,17 грн констатував, що орендна плата була нарахована позивачем з урахуванням умов додаткових угод, які є нікчемними, а, отже, не створюють для сторін будь-яких правових наслідків. З наведених підстав суд першої інстанції також зазначив на відсутності підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 57103,83грн та відмовив у задоволенні заяви позивача про закриття провадження у справі в частині означених позовних вимог.
Відмовляючи у задоволенні заявленої Департаментом позовної вимоги до Кооперативу «Анюта» про виселення відповідача з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 57,8 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 23, суд першої інстанції вказав, що обставина встановлення судом факту припинення строку дії договору №40/6 від 25.10.2001 (зі змінами від 15.12.2006) не може мати наслідком задоволення вимоги позивача про виселення, оскільки за умовами укладеного між сторонами договору від 15.12.2006 об`єкт оренди за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 23, відповідачу у користування не передавався. 
Крім того, господарський судом першої інстанції було зазначено, що відсутність між Департаментом та відповідачем договірних правовідносин щодо користування об`єктом за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 23, виключає можливість задоволення вимоги позивача про виселення відповідача, оскільки в такому випадку з позовом має звертатися власник нерухомого майна. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2026 у справі №916/5182/24 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про розірвання договору оренди, виселення та стягнення 57 103,83 грн задовольнити у повному обсязі, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Обгрунтування вимог апеляційної скарги у більшості повністю дублює зміст позовної заяви поданої Департаментом.
Апелянт також вказує, що на підставі норм ст.526 ЦК України сам факт систематичного порушення договору оренди щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість.
За твердженнями позивача, автоматична пролонгація договору оренди відбулась на той самий термін і на тих самих умовах, які буди передбачені договором, тобто до 2016 року, а згодом до 15.12.2021.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради:
30.02.2026 за вх.№474/26/Д4 від Кооперативу «Анюта» надійшов відзив на апеляційну скаргу Департаменту, за яким відповідач просить змінити мотивувальну частину оскаржуваного рішення суду, виключивши висновки суду щодо нікчемності додаткових угод до договору оренди №40/6 від 15.12.2006 та щодо припинення строку його дії 15.12.2011.
Відповідач не погоджується з апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради в частині її вимог про скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позову, та вважає, що наведені у скарзі доводи не підтверджують наявності підстав для розірвання договору оренди. Разом з тим відповідач погоджується з окремими викладеними у апеляційній скарзі обставинами, зокрема щодо факту існування між сторонами договірних відносин та того, що відсутність акту приймання-передачі сама по собі не свідчить про відсутність договору, оскільки ці обставини не є спірними та фактично встановлені судом першої інстанції.
Водночас, на думку відповідача, зазначені обставини не мають значення для вирішення спору, оскільки предметом розгляду є не факт укладення договору, а наявність правових підстав для його розірвання.
За твердженнями відповідача, апелянт не спростовує наведені висновки суду першої інстанції та не надає їм належної правової оцінки, зосереджуючись виключно на доведенні наявності підстав для розірвання договору, при цьому не заперечує ключові висновки суду щодо строку дії договору та правових наслідків укладення додаткових угод.
Відповідач вказує, що норма ст. 793 ЦК України регулює форму укладення договору найму будівлі строком на один рік і більше, однак не встановлює обов`язковості нотаріального посвідчення кожної подальшої зміни строку дії вже нотаріально посвідченого договору.
Отже, як зазначено апелянтом, суд безпідставно застосував до спірних правовідносин ч. 1 ст. 220 ЦК України, дійшовши висновку про нікчемність додаткових угод.
На думку Кооперативу «Анюта» встановлення судом нікчемності правочинів, що не були предметом позову, без відповідних вимог сторін та без дослідження всіх обставин, необхідних для такого висновку, є виходом за межі предмета спору.
В обгрунтування тверджень про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, відповідач посилається на те, що 02.06.2025 до суду від позивача надійшла заява, у якій останній зазначив, що у прохальній частині позову допущено «описку», та просив вважати правильним інше формулювання позовної вимоги, а саме – про розірвання договору оренди в новій редакції №40/6 від 25.10.2001 (зі змінами від 15.12.2006), нотаріально посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за відповідним номером. Таким чином, позивач фактично змінив формулювання предмета позову, конкретизувавши інший правочин, з іншим правовим режимом, з посиланням на нотаріальне посвідчення та інші істотні характеристики. Зазначена зміна чи уточнення предмету позову не є виправленням технічної описки.
Враховуючи означені обставини, на думку відповідача, суд першої інстанції розглянув спір за зміненим предметом позову без належного процесуального оформлення такої зміни, що є порушенням вимог процесуального закону.

Рух справи у Південно-західному апеляційному господарському суді:
04.02.2026 в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС (зареєстрована 04.02.2026 вх. №474/26 ПЗАГС) безпосередньо до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2026 у справі №916/5182/24.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2026, апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді - Аленіна О.Ю., суддів: Принцевської Н.М., Філінюка І.Г.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2026 по справі №916/5182/24 до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції, витребувано з Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/5182/24.
11.02.2026 матеріали справи №916/5182/24 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.02.2026 у справі №916/5182/24 апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2026 залишено без руху; встановлено апелянту 10 денний строк для усунення допущених недоліків оформлення апеляційної скарги шляхом надання доказів доплати судового збору у розмірі 1816,80 грн з дня вручення апелянту ухвали про залишення апеляційної скарги без руху; роз`яснено апелянту, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
09.03.2026 в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради надійшла заява (зареєстрована за вх. №474/26/Д3 від 09.03.2026 ПЗАГС) про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додані докази доплати судового збору у розмірі 1816,80 грн.
Разом з тим, розпорядженням керівника апарату суду від 11.03.2026 призначено повторний автоматизований розподіл справи №916/5182/24 у зв`язку з перебуванням головуючого судді Аленіна О.Ю. та судді Принцевської Н.М. у відрядженні.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2026, апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді - Павленко Н.А., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.
Враховуючи вище означене, судова колегія у складі головуючого судді – Павленко Н.А., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г. виснувала про необхідність прийняття справи №916/5182/24 до свого провадження у новому складі, про що 16.03.2026 була постановлена відповідна ухвала, якою серед іншого, було також відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2026, зокрема, було призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 04.05.2026.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.04.2026, постановленою суддею Павленко Н.А. одноособово, з підстав викладених в ухвалі суду, було залишено без розгляду повторну заяву відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
У судовому засіданні 04.05.2026 представник позивача надала пояснення по суті спору, підтримала доводи та вимого своєї апеляційної скарги, просила її задовольнити і скасувати оскаржуване рішення, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні 04.05.2026 також надав пояснення по суті спору, заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив суд змінити мотивувальну частину оскаржуваного рішення суду, виключивши висновки суду щодо нікчемності додаткових угод до договору оренди №40/6 від 15.12.2006 та щодо припинення строку його дії 15.12.2011.
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції:
Нежилі підвальні приміщення загальною площею 57,8 кв.м, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 23, належать територіальній громаді м. Одеса в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 24.10.2006 (т.1., а.с.37) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12384477 від 03.11.2006, виданим КП «ОМБТІ та РОН» (т.1, а.с.36).
25.10.2001 між Представництвом по управлінню комунальною власністю міськради (Орендодавець) та Кооперативом «Анюта» (Орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення №40/6 (т.1, а.с.10-13), відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 23, площа якого складає 57,8 кв. м. Строк дії договору оренди з 25.10.2001 до 25.10.2004.
Відповідно до п.3.4. договору орендодавець, зобов`язується передати орендарю в оренду приміщення, згідно п.1.1. договору, за актом приймання –передачі, який підписується обома сторонами.
Колегія судів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі приміщення і сторони вказують про не підписання такого акту. Поряд з цим сторонами не заперечується і визнається, що нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 23, площа якого складає 57,8 кв. м. було дійсно передано відповідачу у користування відповідно до умов договору оренди нежитлового приміщення №40/6. 
Перебування у користуванні відповідача спірного нежитлового приміщення також підтверджується актом обстеження нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 23 від 10.10.2024 (т.1, а.с.33), в якому зазначено, що орендоване кооперативом «Анюта» приміщення використовується згідно з договором оренди №40/6 від 15.12.2006 (нова редакція).
У п.4.7. договору сторони узгодили, що після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання, орендар зобов`язаний у 15-денний термін передати орендодавцю приміщення за актом у належному стані, не в гіршому ніж на момент передачі його в оренду та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди.
Згідно п.7.5 договору зміна або розірвання договору можуть мати місце за погодженням сторін. Зміни та доповнення, що вносяться до договору, розглядаються сторонами на протязі 20 днів. 
Дія договору оренди припиняється, зокрема, внаслідок закінчення строк, на який його було укладено (п.7.9. договору).
Додатковим погодженням від 26.10.2004 до договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001 (т.1, а.с.15) серед іншого, сторони узгодили на підставі листа орендаря №8178 від 03.09.2004, змінити п.1.2. договору оренди приміщення №40/6 від 25.10.2001 розташованого за адресою: вул.Єврейська,23, у частині строку його дії до 01.10.2005. 
Додатковим погодженням від 09.12.2005 до договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001 (т.1, а.с.16) серед іншого, сторони узгодили на підставі листа орендаря №7905 від 25.08.2005, змінити п.1.2. договору оренди приміщення №40/6 від 25.10.2001 розташованого за адресою: вул.Єврейська,23, у частині строку його дії до 01.09.2006. 
Додатковим погодженням від 15.12.2006 до договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001 (т.1, а.с.17) серед іншого, сторони узгодили на підставі листа №01-14/7795 від 06.07.2006, змінити п.1.2. договору оренди приміщення №40/6 від 25.10.2001 розташованого за адресою: вул.Єврейська,23, у частині строку його дії до 15.12.2011. 
Суд звертає увагу, що листи орендаря, на підставі яких укладалися додаткові погодження до договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001 до матеріалів справи сторонами не надавалися, а лише вказуються у тексті додаткових погоджень.
Поряд з цим, додатковим погодженням від 15.12.2006 до договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001 сторони узгодили на підставі ст.793 ЦК України викласти договір оренди №40/6 від 25.10.2001 у новій редакції та привести його форму відповідно до вимог чинного законодавства.
15.12.2006 між Представництвом по управлінню комунальною власністю міськради (Орендодавець) та ТОВ «Анюта» (Орендар) було укладено угоду, яка була посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрована в реєстрі за № 4245, вказана угода названа, мовою оригіналу : «Нова редакція договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001» (т.1, а.с.18-22).
В п.1 означеної угоди сторони вирішили на підставі ст.793 ЦК України викласти договір оренди 52/3 від 04.12.2003 у новій редакції з метою приведення його форми відповідно діючому законодавству.
Колегія суддів звертає увагу, що у п.1 угоди, яка сторонами названа «Нова редакція договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001» наведена, начебто нова редакція договору №40/6 від 25.10.2001, але договір тепер називається «Договір оренди нежитлового приміщення №52/3».
Відповідно до п. п. 1.1 угоди, яка сторонами названа «Нова редакція договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001» Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежилі підвальні приміщення, загальною площею 109,4 (сто дев`ять цілих і чотири десятих) кв. м., що розташовані за адресою: місто Одеса, провулок Красний, будинок 9 (дев`ять). Термін дії договору у новій редакції з 15.12.2006 до 15.12.2011.
У пункті 3.4. угоди, яка сторонами названа «Нова редакція договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001» також вказано, що Орендодавець передав Орендарю в оренду нежиле приміщення, згідно з п.1.1. Договору №52/3 від 04.12.2003.
Слід зазначити, що у преамбулі Нової редакції від 15.12.20006 договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001 вказано про укладення такого договору між Представництвом по управлінню комунальною власністю міськради та ТОВ «Анюта». Проте на останній сторінці вказані реквізити Кооперативу «Анюта», яким і було підписано договір. 
Додатковими погодженнями від 27.04.2007 до договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 15.12.2006 (як зазначено самими сторонами у назві додаткового погодження тут і надалі по тексту постанови) (т.1, а.с.24) було внесено зміни в частині розрахунку орендних платежів. 
Додатковим погодженням від 09.12.2011 до договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 15.12.2006 (т.1, а.с.25) найменування Орендодавця було замінено на Департамент комунальної власності Одеської міської ради.
Окрім того, серед іншого, у названому додатковому погодженні сторони вирішили змінити п.1.2 договору оренди приміщення №40/6 від 15.12.2006, розташованого за адресою: м.Одеса, вул. Єврейська, 23, у частині строку його дії до 01.12.2014.
Крім того, додатковими договорами №3 від 27.08.2014, №4 від 08.12.2014 про внесення змін до договору оренди у новій редакції нежитлового приміщення від 15.12.2006 №40/6 (т.1, а.с.26-29) сторонами було змінено розмір орендної плати, цільове використання об`єкта оренди, продовжено строк дії договору до 01.11.2017.
Додатковим договором №5 від 30.10.2017 про внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення від 15.12.2006 №40/6 (т.1, а.с. 30-31) серед іншого, сторони узгодили внести зміни до п.1.3 договору оренди у новій редакції від 15.12.2006 №40/6 нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 57,8 кв.м. розташованого за адресою: вул.Єврейська,23 та продовжити термін дії цього договору на 2 роки 11 місяців, а саме з 30.10.2017 по 30.09.2020.
Додатковим договором №6 від 15.10.2019 про внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення від 15.12.2006 №40/6 (т.1, а.с. 30-31) серед іншого, сторони узгодили внести зміни до п.1.3 договору оренди у новій редакції від 15.12.2006 №40/6 нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 57,8 кв.м. розташованого за адресою: вул.Єврейська,23 та продовжити термін дії цього договору на 2 роки 11 місяців, а саме з 30.10.2017 по 30.09.2020.
Додатковим договором №6 від 15.10.2019 про внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення від 15.12.2006 №40/6 (т.1, а.с. 32) серед іншого, сторони узгодили внести зміни до п.1.3 договору оренди від 15.12.2006 №40/6 нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 57,8 кв.м. розташованого за адресою: вул.Єврейська,23 та продовжити термін дії цього договору на 2 роки 11 місяців, а саме до 15.09.2022.
Слід зазначити, що справжність підписів сторін на додаткових погодженнях та додаткових договорах до договору №40/6 у новій редакції від 15.12.2006 нотаріально посвідчена не була.
10.10.2024 комісією у складі представників Департаменту та КУ «Муніципальна служба комунальної власності ОМР» було складено акт обстеження нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 23 (т.1, а.с.33). 
Згідно акту обстеження від 10.10.2024 орендоване Кооперативом «Анюта» приміщення використовується згідно з договором оренди №40/6 від 15.12.2006 (нова редакція), технічний та санітарний стан приміщення задовільний, на момент обстеження заборгованість з орендної плати складає більше трьох місяців. На підтвердження обставини використання відповідачем приміщення Департаментом також надано матеріали фотофіксації (т.1, а.с.34-35).
17.10.2024 Департамент звернувся до Кооперативу «Анюта» з претензією (т.1, а.с.44-46) про сплату заборгованості за договором оренди №40/6 від 15.12.2006 у розмірі 50602,22 грн, а також пені у розмірі 2241,78 грн. Вказана претензія була направлена на адресу відповідача засобами поштового зв`язку, але повернута з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Згідно з довідкою начальника фінансового відділу, доданої Департаментом до заяви про закриття провадження в частині вимог про стягнення, заборгованість Кооперативу «Анюта» за договором оренди №40/6 від 01.12.1998 (адреса об`єкта: вул. Єврейська, 23), заявлена у межах справи №916/5182/24 у сумі 57 103,83 грн сплачена відповідачем у повному обсязі 13.03.2025.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції: 
Предметом позову в цій справі є вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Кооперативу «Анюта» (з урахуванням заяви про виправлення описки в позовній заяві від 02.06.2025 за вх.№17490/25) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з орендної плати, пені за несвоєчасну сплату орендної плати, розірвати договір оренди в новій редакції від 25.10.2001 №40/6 зі змінами від 15.12.2006, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., та зареєстрований в реєстрі за №4224, укладений між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та Кооперативом «Анюта» та виселення Кооперативу «Анюта» з нежитлового приміщення.
Як установлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідач користується спірним нежитловим приміщенням на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 25.10.2001 №40/6. На момент укладення цього договору був чинним Закон України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 № 2269-XII.
Разом з тим, на час укладання додаткових погоджень (26.10.2004; 09.12.2005; 15.12.2006) до договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001 діяла і редакція Цивільного кодексу України, яка передбачала свої особливості щодо укладання договорів оренди (найму).
Верховний Суд у постанові від 26.10.2021 справа № 910/5710/19 вказав на те, що в силу положень ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК України, до спірних правовідносин має застосовуватись саме та редакція закону, яка була чинна на момент їх виникнення.
В даному випадку застосуванню підлягають норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №2269- XII від 10.04.1992 та норми Цивільного Кодексу України в редакції чинній, зокрема, станом на 15.12.2006 (дата укладання додаткового погодження від 15.12.2006).
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).
У силу приписів ст.202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Статтею 629 ЦК України унормовано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Спірні правовідносини сторін виникли на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 25.10.2001 №40/6.
Так, приписами статті 793 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на дату укладення додаткового погодження від 15.12.2006) передбачено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню. 
Відповідно до частини першої статті 209 Цивільного кодексу України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.
Частиною першою статті 220 Цивільного кодексу України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Укладаючи 25.10.2001 договір оренди №40/6 сторони передбачили, що строк дії договору складає три роки (з 25.10.2001 по 25.10.2004), в подальшому додатковим погодженням від 26.10.2004 до договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001 (т.1, а.с.15) строк дії договору було продовжено до 01.10.2005, а додатковим погодженням від 09.12.2005 (т.1, а.с.16) строк дії договору продовжено до 01.09.2006. 
Означеними додатковими погодження продовження строку дії договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001 було погоджено сторонами на строк який не перевищує одного року, що в свою чергу не суперечило положенням ст.793 ЦК України.
Поряд з цим, додатковим погодженням від 15.12.2006 до договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001 було продовжено строк дії договору на п`ять років.
Додаткове погодження від 15.12.2006 було укладено сторонами у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, що в свою чергу суперечило положенням ст.793 ЦК України, які були чинними на час укладання додаткового погодження про продовження строку дії договору оренди на п`ять років.
За приписами ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що одна із сторін договору (Департамент комунальної власності Одеської міської ради чи Кооператив «Анюта») ухилилася від нотаріального посвідчення додаткового погодження від 15.12.2006 до договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001, яким внесено зміни до п.1.2. договору оренди приміщення №4-/6 від 25.10.2001 та продовжено строк дії договору на 5 років. 
Враховуючи викладене, додаткове погодження від 15.12.2006 до договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001 виходячи із приписів статті 793 Цивільного кодексу України у відповідності до ст.220 Цивільного Кодексу України є нікчемними, тобто недійсними в силу закону.
Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2023 у справі №359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21).
Враховуючи, що додаткове погодження від 15.12.2006 до договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001 яким продовжено строк дії договору є нікчемним, то і відповідно не відбулося продовження строку дії договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001 на новий термін.
Оскільки додаткове погодження від 15.12.2006 до договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001 є нікчемним, то для встановлення обставин щодо строку дії договору оренди підлягають дослідженню умови договору оренди.
У п.7.7 договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001 сторони узгодили, що після закінчення строку дії договору, орендар має переважне право на його продовження у разі належного виконання ним умов договору.
Дія договору оренди припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено (п.7.9 договору).
З урахуванням додаткового погодженням від 26.10.2004 до договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001 та додаткового погодженням від 09.12.2005 (т.1, а.с.16) строк дії договору продовжено до 01.09.2006.
А враховуючи установлену колегією суддів нікчемність додаткового погодження від 15.12.2006 до договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.200, строк дії договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001 закінчився 01.09.2006.
Суд не приймає додаткове погодження від 09.12.2011 та додаткові договори від 27.08.2014; 08.12.2014; 30.10.2017; 15.10.2019 в частині продовження строку дії договору оренди №40/6 від 25.10.2001, враховуючи, що дія названого договору оренди закінчилась 01.09.2006.
Висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27 травня 2020 року у справі № 911/1443/19 зроблено висновок, що «найм будівлі або іншої капітальної споруди врегульовано положеннями статей 793-797 ЦК України. Змістом зазначених статей ЦК України передбачено найм як будівлі або іншої капітальної споруди, так і їх окремої частини. […] як вірно встановили суди першої та апеляційної інстанцій, майно, яке є об`єктом оренди за спірним договором, не належить до майна, яке згідно зазначеної норми права не може бути об`єктом оренди за вказаним договором. Кожна з частин приміщення, що передані за договором в оренду Відповідачу-1, мають схеми розташування, які є додатками до договору № 495 з виокремленням площ стосовно кожного об`єкта, тобто, кожен об`єкт за договором має індивідуальні ознаки та є окремою частиною будівлі, що відповідає нормам статей 793-797 ЦК України».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 910/21570/17 зазначено, що «судом встановлено, що 01 березня 2011 року між ЖБК «Юність-2» (орендодавцем) і МПП «Любисток» (орендарем) було укладено договір оренди нерухомого майна №01/03, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв у користування нерухоме майно приміщення № № 15, 17, 20, 21, розташовані в підвалі будинку. […] Апеляційним судом було встановлено, що при укладенні договору оренди № 01/03 від 01 березня 2011 року, строком на 19 років, сторонами не було дотримано вимог щодо його нотаріального посвідчення та державної реєстрації та, що такій договір є нікчемним».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 660/1050/15-ц (провадження № 61-24325св18) вказано, що «…оспорюваний договір оренди нежитлового приміщення був укладений сторонами у простій письмовій формі строком на п`ять років. Отже, відповідно до вимог статті 793 ЦК України цей договір підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. Недодержання сторонами правочину вимоги щодо його нотаріального посвідчення дає підстави вважати цей договір згідно з положеннями статті 220 ЦК України нікчемним».

Щодо нової редакція договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001 укладеної сторонами 15.12.2006, суд зазначає наступне.
Нова редакція договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001 укладена сторонами 15.12.2006, є окремим договором, укладання якого, виходячи із змісту додаткового погодження від 15.12.2006 до договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001, було погоджено сторонами (наміри укласти), у п.1 додаткового погодження.
За змістом п.1 названого додаткового погодження від 15.12.2006 вбачається, що сторони узгодили на підставі ст.793 ЦК України, викласти договір оренди №40/6 від 25.10.2001 у новій редакції та привести його форму відповідно до вимог чинного законодавства.
А вже після укладання додаткового погодження від 15.12.2006 до договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001, у той же день, 15.12.2006 сторони уклали угоду, яка сторонами названа «Нова редакція договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001». 
Суд звертає увагу, що назва договору «Нова редакцію договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001» вказана саме так, як назвали укладений договір/угоду сторони.
Поряд з цим, судова колегія повторно акцентує увагу на тому, що в п.1 означеної угоди сторони вирішили на підставі ст.793 ЦК України викласти договір оренди 52/3 від 04.12.2003 у новій редакції з метою приведення його форми відповідно діючому законодавству.
Колегія суддів звертає увагу, що у п.1 наведена, начебто нова редакція договору №40/6 від 25.10.2001, але договір тепер називається «Договір оренди нежитлового приміщення №52/3».
Відповідно до п. п. 1.1 нової редакції договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001 Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежилі підвальні приміщення, загальною площею 109,4 (сто дев`ять цілих і чотири десятих) кв. м., що розташовані за адресою: місто Одеса, провулок Красний, будинок 9 (дев`ять). Термін дії договору у новій редакції з 15.12.2006 до 15.12.2011.
У пункті 3.4. угоди, названої сторонами «Нової редакції договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001» також вказано, що Орендодавець передав Орендарю в оренду нежиле приміщення, згідно з п.1.1. Договору №52/3 від 04.12.2003.
Слід зазначити, що у преамбулі Нової редакції від 15.12.20006 договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001 вказано про укладення такого договору між Представництвом по управлінню комунальною власністю міськради та ТОВ «Анюта». Проте на останній сторінці вказані реквізити Кооперативу «Анюта», яким і було підписано договір. 
Об`єктом оренди відповідно до п.1.1 угоди, яка сторонами названа «Нова редакція договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001» є нежилі підвальні приміщення, загальною площею 109,4 (сто дев`ять цілих і чотири десятих) кв. м., що розташовані за адресою: місто Одеса, провулок Красний, будинок 9 (дев`ять).
Тобто зовсім інше приміщення, з іншою площею та іншою адресою розташування, ніж те, що передавалося відповідачу в оренду за договором оренди нежитлового приміщення від 25.10.2001 №40/6 (нежилі підвальні приміщення загальною площею 57,8 кв.м, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 23).
За приписами частини першої статті 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.
Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, тут і далі по тексту постанови) об`єктом оренди можуть бути:
державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як єдині майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання;
нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення);
інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.
Частиною першою статті 284 Господарського кодексу України встановлено, що істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.
Поряд з цим, відповідно ч.1 ст.10 ЗУ Закону України «Про оренду державного та комунального майна» істотними умовами договору оренди є, зокрема, об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації).
За таких обставин, колегією суддів встановлено, що предметом договору оренди нежитлового приміщення від 25.10.2001 №40/6 є нежилі підвальні приміщення загальною площею 57,8 кв.м, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 23, яке індивідуально визначене.
Предметом угоди від 15.12.2006, яка сторонами названа «Нова редакція договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001» є нежилі підвальні приміщення, загальною площею 109,4 (сто дев`ять цілих і чотири десятих) кв. м., що розташовані за адресою: місто Одеса, провулок Красний, будинок 9 (дев`ять).
Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави розцінювати угоду від 15.12.2006, яка сторонами названа «Нова редакція договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001», як угоду яка стосується договору оренди нежитлового приміщення від 25.10.2001 №40/6.
В угоді від 15.12.2006, яка сторонами названа «Нова редакція договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001» згадка про договір оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001 міститься лише у назві, далі по тексту угоди зазначається зовсім інший договір оренди, а саме договір оренди нежитлового приміщення №52/3 від 04.12.2003, і, як зазначалось вище, предметом договору є нежитлові приміщення відмінні від тих, які були предметом договору №40/6 від 25.10.2001.
Встановлені Південно-західним апеляційним господарським судом обставини, спростовують твердження позивача про те, що угодою, яка сторонами названа «Нова редакція договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001» було продовжено строк договору №40/6 оренди нежитлового приміщення від 25.10.2001.

Щодо вимоги розірвати договір оренди в новій редакції від 25.10.2001 №40/6 зі змінами від 15.12.2006, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., та зареєстрований в реєстрі за №4224, укладений між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та Кооперативом «Анюта», суд зазначає наступне.
Як встановлено вище судом, угода від 15.12.2006, яка сторонами названа «Нова редакція договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001», не є угодою яка стосується договору оренди нежитлового приміщення від 25.10.2001 №40/6.
Враховуючи наведене, позовні вимоги розірвати договір оренди в новій редакції від 25.10.2001 №40/6 зі змінами від 15.12.2006, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., та зареєстрований в реєстрі за №4224, укладений між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та Кооперативом «Анюта», задоволенню не підлягають.
Поряд з цим і сам договір №40/6 оренди нежитлового приміщення від 25.10.2001 не може бути також розірваний у судовому порядку, оскільки розірванню підлягає тільки діючий договір, а строк дії договору №40/6 оренди нежитлового приміщення від 25.10.2001 закінчився 01.09.2006.
Колегія суддів також звертає увагу, що Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 16.09.2022 у справі №913/703/20, зазначив, що одним із наслідків розірвання договору є припинення зобов`язань сторін, що виникли у сторін такого договору відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 та ст. 509 ЦК України. Відтак за змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Відповідний висновок також міститься у постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 910/7981/17, від 18.11.2019 № 910/16750/18.

Щодо позовної вимоги стягнути з Кооперативу «Анюта» на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради заборгованості за орендною платою у розмірі 54 917,66 грн та пені у розмірі 2 186,17 грн, суд зазначає наступне.
У частині першій статті 284 ГК України законодавець як істотні умови договору оренди визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.
Частиною першою статті 763 ЦК України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, визначений договором.
Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (частина четверта статті 291 ГК України).
Правові наслідки припинення договору оренди визначаються приписами ЦК України щодо регулювання договору найму.
Частиною першою статті 785 ЦК України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Згідно з частиною першою статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором оренди у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.
Після спливу строку дії договору оренди невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.
Такий правовий висновок викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.
Враховуючи, що судом було встановлено закінчення 01.09.2006 строку дії договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001, а Департаментом заявлена до стягнення з відповідача орендна плата та пеня у період з 01.08.2021 по 30.11.2024, тобто після припинення строку дії договору оренди №40/6, то відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо вимоги виселити Кооператив «Анюта» з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 57,8 кв м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 23, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, судова колегія вказує наступне.
Так, фактично, станом на момент розгляду справи судом, Кооператив «Анюта» користується спірними нежитловим приміщенням без належних правових підстав, а саме договору оренди, оскільки договір припинив свою дію 01.09.2006, внаслідок закінчення строку на який його було укладено.
Оскільки відповідач втратив статус орендаря, а інших доказів на підтвердження права користування спірними приміщеннями у відповідача немає, останній протиправно не виконав вимоги п.4.7 договору, а також норми ЦК України щодо повернення приміщень орендодавцю після закінчення строку дії договору та безпідставно займає спірне майно, що є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині.
Залежно від характеру та наслідків застосування способи захисту можуть бути спрямовані на підтвердження (засвідчення) права, що захищається, виникнення, припинення чи зміну правовідносин, попередження порушення права, припинення порушення, присудження майна.
За змістом пунктів 4, 5 частини третьої статті 162 ГПК позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.
При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. 
Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Правові наслідки припинення договору оренди унормовані статтею 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відповідно до якої у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.
Частиною першою статті 785 ЦК України також передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Таким чином, з припиненням договірних відносин у наймача виникає обов`язок повернути наймодавцеві майно та відсутні правові підстави для подальшого користування ним.
Південно-західним апеляційним господарським судом встановлено, не заперечується сторонами та підтверджено матеріалами справи, що не зважаючи на припинення договору оренди у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено, Кооператив «Анюта» продовжує користуватись комунальним майном; як вбачається з фотознімків, наявних у матеріалах справи, акту обстеження нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 23.
Ураховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції висновує, що вимога про виселення Кооперативу «Анюта» з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 57,8 кв м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 23 є обґрунтованою та такою, що забезпечує поновлення порушеного права позивача як орендодавця, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Мотиви відхилення аргументів викладених відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу:
Більшість тверджень зазначених відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу були спростовані Південно-західним апеляційним господарським судом вище по тексту постанови.
Поряд з цим, колегія суддів окремо зазначає та вважає необгрунтованими твердження відповідача про те, що угода від 15.12.2006, яка сторонами названа «Нова редакція договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001» стосується саме нежилих підвальних приміщень загальною площею 57,8 кв.м, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 23, які були предметом оренди за договором №40/6 від 25.10.2001, а просто сторонами при укладанні угоди 15.12.2006 була допущена технічна помилка.
Відповідачем в супереч вимог с.13 ГПК України, за якою кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, не надано доказів на підтвердження того, що укладаючи угоду від 15.12.2006, яка сторонами названа «Нова редакція договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001» сторонами була допущення технічна помилка.

Щодо тверджень відповідача про те, що суд першої інстанції розглянув спір за зміненим предметом позову без належного процесуального оформлення такої зміни, що є порушенням норм процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.
Так, звертаючись із позовом до суду, Департамент комунальної власності Одеської міської ради в п.1 прохальної частини позову зазначив вимогу:
«розірвати договір оренди від 25.10.2001 №40/6, укладений між кооперативом «Анюта» та Департаментом комунальної власності Одеської міської ради.».
02.06.2025 від Департаменту надійшла заява, за якою позивач, зазначаючи на описці, допущеній у тексті позовної заяви, просить вважати вірним пункт перший прохальної частини позовної заяви, в наступній редакції:
«розірвати договір оренди в новій редакції від 25.10.2001 №40/6 зі змінами від 15.12.2006, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., та зареєстрований в реєстрі за №4224, укладений між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та Кооперативом «Анюта».
Так, відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. 
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.
Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.
Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.
Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи:
1) заміна одних позовних вимог іншими;
2) доповнення позовних вимог новими;
3) вилучення деяких із позовних вимог;
4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.
Подібні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №910/18389/20, від 08.04.2020 у справі справа № 761/41071/19.
Вивчивши заяву Департаменту про виправлення описки у тексті позовної заяви, суд вважає, що така заява не суперечить закону, не виходить за межі спірних правовідносин, та не є заявою якою сторона позивача змінила предмет позову.
По тексту позовної заяви вбачається, що Департамент угоду від 15.12.2006, названу сторонами як нова редакція договору оренди від 15.12.2006, розцінює саме як нову редакцію договору оренди нежитлового приміщення №40/6 від 25.10.2001, розірвати який і просив Департамент у первісній редакції позовних вимог.
У заяві про виправлення описки у тексті позовної заяви позивач лише конкретизував, що просить розірвати договір оренди від 25.10.2001 №40/6 саме в новій редакції від 15.12.2006.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Підстави для часткового скасування судового рішення визначені статтею 277 ГПК України, відповідно до якої такими підставами є 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на все викладене вище в сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2026 по справі №916/5182/24 слід скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково. В розірванні договору оренди в новій редакції від 25.10.2001 №40/6 зі змінами від 15.12.2006, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., та зареєстрований в реєстрі за №4224, укладений між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та Кооперативом «Анюта» та стягненні з Кооперативу «Анюта» на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради заборгованості за орендною платою у розмірі 54 917,66 грн та пені у розмірі 2 186,17 грн. слід відмовити, а в частині вимоги про виселення Кооперативу «Анюта» з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 57,8 кв м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 23, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, слід задовольнити.
Згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
По справі «Руїз Торіха проти Іспанії», ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Тому інші доводи учасників справи, що викладені у заявах по суті справи, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених апеляційним судом, не впливають на вирішення спору по суті та остаточний висновок, зроблений Південно-західним апеляційним господарським судом у даній постанові.

Судові витрати.
Відповідно до частини 14 статті 129 ГПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3028,00 грн та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Південно –західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2026 у справі №916/5182/24 в частині відмови у задоволенні вимог про виселення Кооперативу «Анюта» – скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення таких вимог, в решті рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2026 у справі №916/5182/24 залишити без змін, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:
« 1. Позов задовольнити частково.
2. Виселити Кооператив «Анюта» з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 57,8 кв. м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 23 на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.
3. У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
4. Стягнути з Кооперативу «Анюта» на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3028 грн».
3. Стягнути з Кооперативу «Анюта» на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн.
4. Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду.
Порядок та строк оскарження постанови Південно-західного апеляційного господарського суду передбачений ст. ст. 288-291 ГПК України.
Повний текст Постанови складено та підписано 11 травня 2026 року.

Головуючий суддя Н.А. Павленко	

Судді: К.В. Богатир	

І.Г. Філінюк