ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2026 р. Справа № 911/29/26 
Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., за участю секретаря судового засідання Литовки А.С., розглянув матеріали справи 
Фастівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації 
до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю “Вуден Плейс” 
2) Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України”
про розірвання договору та повернення земельної ділянки,
за участю представників сторін 
прокуратури: Ламшина О.О. - службове посвідчення № 083713 видане 09.12.2025;
позивача: не з`явився ;
відповідача-1: не з`явився;
відповідача-2: Семко В.Ю. – адвокат, ордер серії АІ № 2104940 від 22.01.2026;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Фастівська окружна прокуратура (далі – прокурор) в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації (далі - позивач) звернулася до Господарського суду Київської області через підсистему “Електронний суд” із позовною заявою № 57-6404вих-25 від 30.12.2025 до Товариства з обмеженою відповідальністю “Вуден Плейс” (далі – ТОВ “Вуден Плейс”), у якій просить суд:
- розірвати договір довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою № 2 від 31.01.2022, укладений між Державним підприємством “Київське лісове господарство” та ТОВ “Вуден Плейс”;
- зобов`язати ТОВ “Вуден Плейс” повернути лісову ділянку, що знаходяться у постійному користуванні Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” (далі – ДП “Ліси України”), площею 5,0000 га, яка розташована у Васильківському лісництві (квартал 10, виділи 8, 9) в адміністративних межах Фастівського району Київської області, розпоряднику земельних ділянок – Київській обласній державній адміністрації.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилається на те, що розпорядженням Київської обласної державної адміністрації № 850 від 24.12.2021 “Про виділення у довгострокове тимчасове користування лісової ділянки” ТОВ “Вуден Плейс” надано у довгострокове тимчасове користування строком на 49 років для рекреаційних, культурно-оздоровчих, туристичних та спортивних цілей лісову ділянку загальною площею 5,0000 га, що знаходиться у постійному користуванні державного підприємства “Київське лісове господарство” і розташована в кварталі 10 виділи 8, 9 Васильківського лісництва в адміністративних межах Гатненської сільської територіальної громади Фастівського району Київської області за межами населеного пункту.
Прокурор зазначає, що на підставі вказаного розпорядження, 31.01.2022 між постійним лісокористувачем Державним підприємством “Київське лісове господарство” (сторона 1) та ТОВ “Вуден Плейс” (сторона 2) укладено договір довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою № 2, відповідно до умов якого сторона 1 виділяє, а сторона 2 приймає у строкове платне довгострокове тимчасове користування лісову ділянку з метою використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, туристичних та спортивних цілей.
Прокурор стверджує, що вивченням матеріалів Фастівською окружною прокуратурою установлено, що тимчасовим лісокористувачем ТОВ “Вуден Плейс” допущено порушення істотних умов Договору, у зв`язку з чим договір довгострокового тимчасового користування лісами повинен бути розірваний за рішенням суду, а лісова ділянка повернута Київській обласній державній адміністрації та у користування ДП “Ліси України”, яке є правонаступником Державного підприємства “Київське лісове господарство”.
У прохальній частині позовної заяви прокурор виклав клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – ДП “Ліси України”.
Ухвалою від 20.01.2026 суд залишив позовну заяву прокурора без руху та вказав, що оскільки у пункті 3 прохальної частини позовної заяви прокуратура просить суд ухвалити рішення про права та обов`язки ДП «Ліси України», яке в позові визначено у статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, для усунення недоліків позовної заяви прокурору необхідно привести зміст позовних вимог у відповідність до вимог Господарського процесуального кодексу України з огляду на заявлені позовні вимоги, предмет та підстави позову, виходячи із ефективного способу захисту порушеного права.
Через підсистему «Електронний суд» 28.01.2026 від Фастівської окружної прокуратури надійшло клопотання № 57-313ВИХ-26 від 26.01.2026 про заміну процесуального статусу особи, у якому зазначено, що оскільки ДП «Ліси України» є стороною оспорюваного договору довгострокового тимчасового користування, яка наділена правами та обов`язками відносно спірної лісової ділянки, вказану особу відповідно до положень статей 45, 48, 49 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) необхідно залучити до участі у справі як співвідповідача.
Таким чином, прокурор просив суд: замінити процесуальний статус особи у справі ДП «Ліси України» та залучити його до участі у справі як співвідповідача; у зв`язку із залученням співвідповідача залишити клопотання прокурора про залучення особи до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, без розгляду.
Додатково через підсистему «Електронний суд» 28.01.2026 від прокуратури надійшла заява №57-320ВИХ-26 від 26.01.2026 про усунення недоліків (в порядку статті 174 ГПК України).
Ухвалою господарського суду Київської області від 02.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 02.03.2026.
Вказаною ухвалою залучено до участі у справі в якості співвідповідача Державне спеціалізоване господарське підприємство “Ліси України” (01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота, буд. 9А; код ЄДРПОУ 44768034). Сторонам встановлено строки для вчинення процесуальних дій.
Представники позивача та відповідача-1 у судове засідання 02.03.2026 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань чи заяв до суду не надходило, хоча про час та місце судового засідання позивач та відповідач були повідомлені завчасно, про що свідчать Довідка про доставку електронного листа від 02.02.2026. Відповідач-1 повідомлений про судове засідання, шляхом направлення ухвали суду на поштову адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Ухвалою суду від 02.03.2026 було повідомлено Київську обласну державну адміністрацію, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вуден Плейс» про підготовче засідання, призначене на 23.03.2026. 
Через підсистему “Електронний суд” 11.03.2026 від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, який судом долучено до матеріалів справи. В зазначеному відзиві представник ДП «Ліси України» визнав заявлений прокурором позов та просив його задовольнити.
23.03.2026 присутній в судовому засіданні прокурор та відповідач-2 повністю підтримали позовні вимоги.
Всі інші учасники провадження не забезпечили явку своїх представників в судове засідання та про причини такої неявки суд не попередили.
Ухвалою суду від 23.03.2026 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.04.2026, про що позивач повідомлений надсиланням ухвали до електронного кабінету, відповідач-1 - на поштову адресу
В судове засідання 13.04.2026 з`явився прокурор та відповідач-2. Інші учасники провадження не реалізували своє право на участь в судовому засіданні; власних пояснень по суті позовних вимог також на адресу суду не надіслали. 
13.04.2026 присутній в судовому засіданні прокурор повністю підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві. Представник відповідача-2 позов також визнав повністю.
Щодо неодноразової неявки ТОВ «Вуден Плейс» в судове засідання варто зазначити, що про час та місце кожного судового засідання останній повідомлявся належним чином та завчасно, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (ухвал суду) за номерами R 068059466660, R 067112494380, R 067130016151, які підтверджують, що ухвали суду були направлені на адресу вказану у позовній заяві, яка відповідає адресі місцезнаходження згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак, поштові відправлення не було вручено адресату та повернуті підприємством зв`язку на адресу суду.
Згідно із частиною 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали у порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Згідно із пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач-1 був належним чином повідомлений про розгляд даної справи, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень стосовно інформації про дату, час та місце кожного судового засідання, номери яких вказані вище. 
Відзив на адресу суду від відповідача-1 у зазначений в ухвалі суду від 02.02.2026 процесуальний строк не надійшов, як і будь-яких клопотань чи заяв до суду від відповідача також не надходило, правову позицію у справі відповідач-1 не висловив.
Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Частиною 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Враховуючи, що неявка відповідача-1 та позивача в судове засідання, які були вчасно та належним чином повідомлені про розгляд справи, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представників відповідача-1 та позивача за наявними в ній матеріалами.
В ході розгляду справи судом, відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГПК України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
Під час судового розгляду, відповідно до статей 209, 210 ГПК України були з`ясовані всі обставини, на які позивач у справі посилався, як на підставу своїх вимог та досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи.
У судовому засіданні 13.04.2026 в порядку абз. 1 ч. 1 ст. 219 ГПК України суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України проголосив скорочене рішення.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд 

ВСТАНОВИВ:
Розпорядженням Київської обласної державної адміністрації № 850 від 24.12.2021 «Про виділення у довгострокове тимчасове користування лісової ділянки» ТОВ «Вуден Плейс» надано у довгострокове тимчасове користування лісами строком на 49 років для культурно-оздоровчих, рекреаційних, туристичних та спортивних цілей лісову ділянку загальною площею 5,0000 га, що знаходиться у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство» і розташована у кварталі 10 виділи 8,9 Васильківського лісництва в адміністративних межах Гатненської сільської територіальної громади Фастівського району Київської області за межами населеного пункту.
На підставі вищевказаного розпорядження, 31.01.2022 між постійним лісокористувачем Державним підприємством «Київське лісове господарство» (правонаступник - ДП«Ліси України») (сторона 1) та ТОВ «Вуден Плейс» (сторона 2) укладено договір довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою № 2 (далі– договір).
Відповідно до п. 1 та 2 договору, сторона 1 виділяє, а сторона 2 приймає у строкове платне довгострокове тимчасове користування (далі – користування) лісову ділянку з метою використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, туристичних та спортивних цілей площею 5,0000 га у кварталі 10 виділи 8,9 Василькіського лісництва, розташованої на території Гатненської сільської територіальної громади Фастівського району Київської області, за межами населенного пункту.
Відповідно до п. 24, 26 договір укладено на 49 років, що діє з 31.01.2021 до 31.01.2070 року включно. 
Після закінчення строку договору сторона 2 в разі належного виконання умов договору має переважне право поновлення його на новий строк.
Пунктами 18-19 договору визначено порядок та умови плати за користування лісовою ділянкою.
Так, пунктом 18 договору передбачено, що за користування лісовою ділянкою сторона 2 сплачує збір за спеціальне використання лісових ресурсів, розмір як якого встановлено відповідно до рішення Київської обласної ради від 14.12.2017 № 371-19-VIІ і становить 3250,97 грн на рік.
Пунктом 19 передбачено, що збір вноситься у строки та в порядку, визначені чинним законодавством незалежно від фактичного користування лісовою ділянкою.
Згідно з п. 23 Договору сторона 2 зобов`язана, серед іншого, у 10-денний термін з дати приймання лісової ділянки стати на облік в органах податкової служби; своєчасно вносити плату за користування лісовою ділянкою.
Акт приймання-передачі ділянок згідно договору було складено та підписано 31.01.2022. 
Дія договору припиняється у випадку систематичного невиконання стороною 2 обов`язків, що передбачені цим договором та законом (пункт 29 договору).
Так, відповідно до листа Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області від 05.12.2025 № 02-11/1780 встановлено, що згідно даних фінансово-економічного управління, отриманих з виписок Казначейської служби України, інформація щодо сплати рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів та наявної заборгованості ТОВ «Вуден Плейс», відсутня.
Крім того, ТОВ «Вуден Плейс» відомості щодо наявності обов`язку по сплаті рентної плати за спеціальне використання лісовими ресурсами не подавались. Інформація щодо укладених договорів довгострокового тимчасового користування лісами в Гатненській сільській раді Фастівського району Київської області відсутня.
Згідно отриманої прокурором інформації ГУ ДПС у Київській області від 27.03.2025 №6102/5/10-36-24-02 щодо надання інформаціі про нарахування, сплату та заборгованість по збору за спеціальне використання лісових ресурсів за період з 01.01.2020 по 25.03.2025 вбачається, що ТОВ «Вуден Плейс» рентна плата не сплачувалась.
Аналогічно, згідно відповіді ГУ ДПС у Київській області від 05.12.2025 за № 7538-25, відомості щодо надходження «Рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів (крім рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів в частині деревини, заготовленої в порядку рубок головного користування) за період з 01.01.2020 по 04.12.2025 від ТОВ «Вуден Плейс» відсутні. За даними інформаційної системи ДПС України, за ТОВ «Вуден Плейс» податковий борг обліковується в розмірі 5100,00 грн.
Звертаючись до суду із вказаним позовом прокурор зазначив, що відповідач-1 упродовж тривалого часу не сплачує плату за довгострокове користування лісами, відтак постійний лісокористувач та Київська обласна державна адміністрація не отримували тих благ, на які розраховували при видачі розпорядження від 24.12.2021 № 850 «Про виділення у довгострокове тимчасове користування лісової ділянки» та укладенні договору.
У зв`язку з чим, посилаючись на умови договору та приписи п. д ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України, ст. 651 Цивільного кодексу України прокурор вважає, що наявні підстави для розірвання укладеного договору та повернення лісової ділянки розпоряднику земельної ділянки КОДА в судовому порядку.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд вказує наступне.
Щодо підстав представництва прокурором держави у суді в інтересах КОДА, суд дійшов наступних висновків.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої).
Отже, відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
У відповідності до ч. ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 дійшла висновків про те, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Звертаючись до суду із позовом прокурор зазначив, що відповідач-1 систематично не виконує договірні умови щодо плати за користування лісовою ділянкою, що свідчить про те, що постійний лісокористувач та Київська обласна державна адміністрація не отримували тих благ, на які розраховували при видачі розпорядження від 24.12.2021 №850 «Про виділення у довгострокове тимчасове користування лісової ділянки» та укладенні договору, тому в діях відповідача-1 вбачається істотне порушення договірних зобов`язань.
Відтак, з огляду на положення пункту «д» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України, відповідно до якого однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати, наявні підстави для розірвання договору в судовому порядку та повернення лісової ділянки Київській обласній державній адміністрації та у користування ДСГП «Ліси України».
Тому, як вказує прокурор, порушення відповідачем-1 умов договору є наслідком порушення інтересів держави, які полягають у не надходженні до бюджету коштів за користування лісами. Водночас, раціональне в економічному аспекті використання лісових ресурсів, як складової частини державних фінансових ресурсів, є запорукою стабільності економіки держави.
Отже, інтереси держави у даному спорі, за доводами прокурора, полягають у забезпеченні додержання законодавчо визначеного порядку використання лісових ресурсів та отриманні максимального доходу від використання, що забезпечує розвиток важливих соціальних сфер, а звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення державної, а також суспільної потреби у припиненні неналежного використання лісових ресурсів та повернення їх державі.
Як вбачається матеріалів справи, відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура звернулась до КОДА з листом від 08.12.2025 № 57-5932вих-25, в якому повідомлено про те, що прокуратурою встановлено, що ТОВ «Вуден Плейс» порушило істотні умови договору в частині своєчасного та повного внесення плати за довгострокове тимчасове користування лісами. Тому прокуратура, з метою встановлення наявності підстав для застосування представницьких повноважень, у термін до 11.12.2025 просила надати відомості про вжиті заходи КОДА спрямовані на захист інтересів держави щодо розірвання договору.
У відповідь на вказане звернення, Київська обласна державна адміністрація надіслала лист №7706/01/09.02-№/2025 від 11.12.2025, в якому зазначила, що адміністрація не володіє відомостями та підтверджуючими документами, що містять достатню інформацію щодо спірної земельної ділянки, у звязку з цим не має можливості вжити заходів цивільно-правового характеру та звернутись до суду з позовною заявою про розірвання договору.
В той же час, Київська обласна державна адміністрація просила Фастівську окружну прокуратуру звернутись до суду з відповідною позовною заявою в інтересах держави в особі адміністрації.
Повідомленням від 30.12.2025 № 57-6398вих-25 прокуратура повідомила КОДА про намір звернення до суду в інтересах держави в особі КОДА з позовом про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою та повернення лісової ділянки.
В свою чергу, жодного вивчення наявності підстав для захисту інтересів держави уповноважений орган самостійно не здійснив.
Таким чином, з моменту повідомлення прокуратурою КОДА щодо порушення інтересів держави, останньою жодних дій з метою захисту інтересів держави не вжито.
Вказане свідчить про те, що з боку позивача має місце усвідомлена пасивна поведінка, результатом чого є нездійснення саме суб`єктами владних повноважень захисту інтересів держави, а тому у розумінні ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» надає право прокурору виконати субсидіарну роль та здійснювати представництво інтересів держави в суді з метою їх поновлення.
Надавши оцінку доводам прокурора щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в особі КОДА у суді, суд дійшов висновку про те, що прокурор у цій справі обґрунтував неналежне здійснення КОДА інтересів держави у спірних правовідносинах та наявність підстав для їх представництва, виконання вимог статей 23 Закону України «Про прокуратуру», 53 Господарського процесуального кодексу України та належним чином обґрунтував підстави для представництва інтересів держави у суді у розглядуваних правовідносинах, адже визначив, у чому, на його думку, полягає порушення інтересів держави, обґрунтував необхідність їх захисту, а також зазначив орган, який, хоч і уповноважений державою здійснювати такий захист, але у спірних правовідносинах відповідні заходи не вжив, що стало обґрунтованою підставою для звернення прокурора з відповідним позовом.
Розглядаючи заявлені позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного. 
Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Згідно з ч. 4 ст. 1 Лісового кодексу України лісова ділянка - ділянка лісового фонду України з визначеними межами, виділена відповідно до цього Кодексу для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у землекористувача або власника землі.
Статтею 16 Лісового кодексу України визначено, що право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.
Відповідно до ст. 18 Лісового кодексу України об`єктом тимчасового користування можуть бути всі ліси, що перебувають у державній, комунальній або приватній власності.
Тимчасове користування лісами може бути: довгостроковим - терміном від одного до п`ятдесяти років і короткостроковим - терміном до одного року.
Довгострокове тимчасове користування лісами - засноване на договорі строкове платне використання лісових ділянок, які виділяються для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, проведення науково-дослідних робіт.
Довгострокове тимчасове користування лісами державної та комунальної власності здійснюється без вилучення земельних ділянок у постійних користувачів лісами на підставі рішення відповідних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з постійними користувачами лісами та органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.
Частиною 2 статті 20 Лісового кодексу України передбачені обов`язки тимчасових лісокористувачів на умовах довгострокового користування: 1) приступати до використання лісів у строки, встановлені договором; 2) виконувати встановлені обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом та договором; 3) дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель; 4) вести роботи способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для охорони, захисту і відтворення типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, сприяти формуванню екологічної мережі; 5) своєчасно вносити плату за використання лісових ресурсів; 6) не порушувати прав інших лісокористувачів.
Законом та договором можуть бути передбачені й інші права та обов`язки тимчасових лісокористувачів на умовах довгострокового користування.
Відповідно до договору № 2 від 31.01.2022 довгострокового тимчасового користування лісами передбачено обов`язок лісокористувача своєчасно вносити плату за користування лісовою ділянкою, що відображено в абз. 6,7 п. 23.
Підпунктом 14.1.217 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що рентна плата – це загальнодержавний податок, який справляється за за спеціальне використання лісових ресурсів.
Відповідно до ст. 256 Податкового кодексу України визначено, що платниками рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів є лісокористувачі - юридичні особи, їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, які отримують доходи з джерел їх походження з України або виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, фізичні особи (крім фізичних осіб, які мають право безоплатно без видачі спеціального дозволу використовувати лісові ресурси відповідно до лісового законодавства), а також фізичні особи - підприємці, які здійснюють спеціальне використання лісових ресурсів на підставі спеціального дозволу (лісорубного квитка або лісового квитка) або відповідно до умов договору довгострокового тимчасового користування лісами.
Підпунктом 256.2.5 пункту 256.2 статті 256 Податкового кодексу України визначено, що об`єктами оподаткування рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів є використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей та проведення науково-дослідних робіт.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Податкового кодексу України, ст. ст. 67, 72-74, 77 ЛК України, ставки рентної плати за заготівлю другорядних лісових матеріалів, здійснення побічних лісових користувань та використання корисних властивостей лісів затверджуються рішеннями органів місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. 257 Податкового кодексу України, рентна плата за спеціальне використання лісових ресурсів сплачується за місцезнаходженням лісової ділянки.
На платника рентної плати покладається відповідальність за правильність обчислення, повноту і своєчасність її внесення до бюджету, а також за своєчасність подання контролюючим органам відповідних податкових декларацій згідно із нормами цього Кодексу та інших законодавчих актів.
З наведеного вбачається, що однією з істотних умов договору на право довгострокового тимчасового користування лісами є визначення плати за таке користування, умов та порядку її внесення. Обов`язок вносити плату передбачено як умовами договору, так і наведеними вище нормами чинного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як стверджує прокурор та вбачається з матеріалів справи, відповідач-1 допустив порушення умов договору в частині обов`язку по сплаті за користування лісовою ділянкою, що призвело до факту наявності у відповідача заборгованості у розмірі 5100,00 гривень станом на 04.12.2025 за користування ділянкою, що в перебігу розгляду справи відповідачем-1 не заперечено та не спростовано належними та допустимими доказами.
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідач-1 правом на подання відзиву на позов не скористався, доводи прокурора про наявність у нього заборгованості не спростував, доказів належного виконання своїх зобов`язань не надав.
Разом з тим, відповідач-2 повністю визнав поданий прокурором позов та вказав на відсутність інформації стосовно повної оплати за користування лісами, та зазначив, що за даними інформаційної системи ДПС України на території обслуговування ГУ ДПС у Київській області обліковується податковий борг в сумі 5100,00 грн, що є підставою для розірвання договору, (систематичне невиконання стороною 2 обов`язків щодо оплати), внаслідок чого просив позов задовольнити. 
Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про те, що надані прокурором докази на підтвердження заявлених вимог в їх сукупності, підтверджують викладені ним у позовній заяві обставини факту систематичного порушення відповідачем-1 умов договору в частині внесення плати за договором.
Згідно із пунктом "д" статті 141 Земельного кодексу України, підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Як встановлено судом пунктом 29 договору передбачено, що дія договору припиняється у випадку систематичного невиконання стороною 2 обов`язків, що передбачені цим договором та законом.
Частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Тож іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку, крім істотного його порушення, відповідно до частини другої статті 651 Цивільного кодексу України є випадки, встановлені законом або договором, і саме настання таких випадків зумовлює право сторони договору ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 920/418/19).
Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 683/262/17 зазначено, що систематичність невиконання договірних зобов`язань – це два та більше випадки невиконання таких зобов`язань.
Аналіз положень статті 141 Земельного кодексу України та статті 651 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що вказані положення Закону, які регулюють спірні правовідносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати плати за користування лісовою ділянкою, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору, а також докази того, чого позивач був позбавлений у значній мірі із-за істотності допущеного порушення відповідачем.
Судом встановлено, що відповідач-1 більше ніж протягом 2-х років (з 2022 року) зобов`язання за договором в частині плати за користування лісовою ділянкою не виконує належним чином, внаслідок чого у відповідача за договором утворилась заборгованість в загальному розмірі 5100,00 гривень (станом на 2025 рік).
Суд зазначає, що наведене порушення умов договору з боку відповідача-1 є істотним, оскільки позбавляє іншу сторону права отримувати кошти за передану в користування лісову ділянку, що й було основною метою укладення договору довгострокового тимчасового користування лісами.
Таким чином, суд дійшов висновку, що систематична несплата відповідачем-1 плати за користування лісовою ділянкою є достатньою підставою для прокурора вимагати дострокового розірвання договору в судовому порядку відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим вказана вимога підлягає задоволенню.
Згідно з п. 14 договору після припинення дії договору сторона 2 передає лісову ділянку стороні 1 протягом 10 днів.
Відповідно до положень ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено у договорі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 по справі № 910/16744/17 вказала, що такий спосіб захисту як примусове виконання обов`язку в натурі застосовується у зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа має виконати зобов`язання на користь позивача, але відмовляється від виконання останнього чи уникає його. Примусове виконання обов`язку в натурі має наслідком імперативне присудження за рішенням суду (стягнення, витребування тощо), і не спрямоване на підсилення існуючого зобов`язання, яке не виконується, способом його відтворення в резолютивній частині рішення суду аналогічно тому, як воно було унормовано сторонами у договорі.
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договору, у відповідача-1 з моменту розірвання договору відсутні правові підстави для використання ним земельної ділянки площею 5,0000 га.
Вимога про зобов`язання ТОВ «Вуден Плейс» повернути лісову ділянку є похідною від вимоги про розірвання договору, відтак, зважаючи на обставини припинення (розірвання) договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою від 31.01.2022 № 2, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю «Вуден Плейс» повернути лісову ділянку розпоряднику земельних ділянок – Київській обласній державній адміністрації, підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Зважаючи на викладені вище обставини та підтверджуючі докази, суд приймає рішення про повне задоволення позовних вимог, зокрема, розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою від 31.01.2022 № 2 та зобов`язання ТОВ «Вуден Плейс» повернути лісову ділянку, що знаходяться у постійному користуванні Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», площею 5,0000 га, яка розташована у Васильківському лісництві (квартал 10 виділи 8,9) в адміністративних межах Фастівського району Київської області, розпоряднику земельних ділянок – Київській обласній державній адміністрації.
Враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача-1, які спричинили звернення до суду з вказаним позовом, витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача-1 у повному обсязі.
Відповідно до наданої суду платіжної інструкції про сплату судового збору за № 3949 від 23.12.2025 прокурор оплатив 6056,00 грн за дві вимоги немайнового характеру.
На підставі ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених ч. 2 ст. 4 цього Закону, в електронній формі - застосовується коефіціент 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Тобто, за подачу позовної заяви в електронній формі прокурор повинен був сплатити судовий збір в розмірі 4844,80 грн з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Таким чином, з урахуванням задоволення позовних вимог відшкодуванню витрат прокуратури по оплаті судового збору з відповідача-1 підлягає сума 4844,80 грн.
Судовий збір в розмірі 1211,20 грн може бути повернуто на користь Київської обласної прокуратури з Державного бюджету України згідно ухвали суду за відповідним клопотанням згідно до вимог ст.7 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку із внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Керуючись ст. 73,74, 76-79, 129, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1. Задовольнити позов повністю.
2. Розірвати договір довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою № 2 від 31.01.2022, укладений між Державним підприємством «Київське лісове господарство» (код ЄДРПОУ 00991373) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вуден Плейс» (код ЄДРПОУ 44536137).
3. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Вуден Плейс» (02218, м. Київ, вул. Райдужна, 31, кв. 33, код ЄДРПОУ 44536137) повернути лісову ділянку, що знаходяться у постійному користуванні Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», площею 5,0000 га, яка розташована у Васильківському лісництві (квартал 10 виділи 8,9) в адміністративних межах Фастівського району Київської області, розпоряднику земельних ділянок – Київській обласній державній адміністрації (01196, місто Київ, площа Лесі Українки, будинок 1, код ЄДРПОУ 00022533).
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуден Плейс» (02218, м. Київ, вул. Райдужна, 31, кв. 33, код ЄДРПОУ 44536137) на користь Київської обласної прокуратури (01601, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд. 27/2; код ЄДРПОУ 02909996) 4844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн 80 коп. судового збору.
5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до статей 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 30.04.2026 року

Суддя О.В. Щоткін