ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/10734/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року (суддя Ніколайчук О.В.) в справі № 160/10734/25 за позовом ОСОБА_1 до Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» про визнання незаконним та скасування акту, встановлення факту, що має юридичне значення, 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» (далі - ДЗ «КАПП») про:
визнання протиправним та скасування акту № 7 розслідування нещасного випадку, який стався 31 липня 2023 року о 16 год 20 хв. зі старшим викладачем циклу загальнопрофесійної підготовки Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» капітаном поліції ОСОБА_1 , від 26 березня 2025 року, складений комісією з проведення повторного розслідування нещасного випадку та затверджений начальником Держаного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції», з дати його складання і затвердження;
встановлення факту настання нещасного випадку, що стався з ним, старшим викладачем циклу загальнопрофесійної підготовки Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції», капітаном поліції, як поліцейським 31 липня 2023 року приблизно о 16 год. 20 хв. під час руху по дорозі внутрішнім подвір`ям Академії, в результаті якого він отримав перелом ноги від осипання земельно-камєнєвих матеріалів із земляного насипу, утвореного внаслідок виконання робіт з капітального ремонту зовнішніх мереж протипожежного водопостачання, про що зазначено в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року, залишеному без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у справі №160/11226/24, які набрали законної сили.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Вважає неправильним висновок суду першої інстанції, що 23.10.2024 начальником ДЗ «Криворізька академія патрульної поліції» прийнято наказ №165/АГ про скасування акту розслідування нещасного випадку за формою Н-1/НПВ №5 від 15.02.2024, що стався з ним, наказ прийнято на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2024 у справі №160/11226/24, оскільки акт №5 від 15.02.2024 скасований судовим рішенням.
Зауважує, що до пп. 6 п. 9 розділу ІІІ Порядку №705 не передбачено прав та повноважень керівника органу (підрозділу) поліції, який призначив комісію з розслідування нещасного випадку видавати наказ про скасування акту розслідування нещасного випадку за формою Н-1, після того, як суд визнав протиправним і скасував цей акт, рішення про що набрало законної сили.
На дату прийняття відповідачем наказу №165/АГ про скасування акту розслідування нещасного випадку за формою Н-1/НПВ №5 від 15.02.2024 не було жодної вимоги посадової особи з державного нагляду за охороною праці, зокрема у формі листа Департаменту управління майном Національної поліції України «Про надання інформації», який суд першої інстанції тлумачить як вимогу, так як цей лист видано лише 05.11.2024, тобто на 13 день після прийняття відповідачем вищезгаданого наказу №165/АГ від 23.10.2024, що суперечить пп. 6 п. 9 розділу ІІІ Порядку №705. 
Висновок суду першої інстанції, що комісія, яка була створена наказом № 148/АГ від 20 вересня 2023 року, провела розслідування та припинила свою діяльність, склавши акт № 5 від 15 лютого 2024 року, є необґрунтованим, адже суд першої інстанції не врахував, що відповідачем видано та одночасно діють два накази - № 148/АГ від 20.09.2023 та № 174/АГ від 06.11.2024 щодо розслідування одного й того ж нещасного випадку, але передбачають різний склад комісій.
Висновок суду про нібито необхідність окремого наказу про скасування первинної комісії або її скасування рішенням суду не має жодного нормативного підґрунтя, оскільки жодною нормою чинного законодавства це прямо не передбачено. 
Вказує, що судом першої інстанції не надано оцінки його доводам та аргументам, тоді як надано перевагу позиції відповідача, яка покладена в основу мотивувальної частини рішення.
Судом першої інстанції не розглянута друга позовна вимога - про встановлення факту настання нещасного випадку. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена частково з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року у справі № 160/11226/24, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність Держаного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання “Криворізька академія патрульної поліції”, що полягає у не повідомленні посадовій особі з державного нагляду за охороною праці про настання 31 липня 2023 року приблизно о 16 год. 20 хв. на території Академії нещасного випадку в результаті якого ОСОБА_1 , як поліцейський отримав перелом ноги в період проходження служби; визнано протиправним та скасовано Акт № 5 розслідування нещасного випадку, який стався 31.07.2023 року о 16 год 20 хв. зі старшим викладачем циклу загальнопрофесійної підготовки Державного закладу професійної (професійно- технічної) освіти зі специфічними умовами навчання “Криворізька академія патрульної поліції” капітаном поліції ОСОБА_1 від 15 лютого 2024 року, складений комісією з проведення розслідування нещасного випадку та затверджений начальником Держаного закладу професійної (професійно- технічної) освіти зі специфічними умовами навчання “Криворізька академія патрульної поліції”.
23.10.2024 року Державним закладом професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання “КРИВОРІЗЬКА АКАДЕМІЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ” прийнято наказ №165/АГ про скасування акту розслідування нещасного випадку за формою Н-1/НПВ №5 від 15.02.2024 року, що стався з старшим викладачем циклу загально-професійної підготовки ОСОБА_1 . 
Вказаний наказ прийнято на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2024 року у справі №160/11226/24.
25.10.2024 року Державний заклад професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання “КРИВОРІЗЬКА АКАДЕМІЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ” звернувся до Департаменту управління майном Національної поліції України із листом, в якому просив розглянути можливість проведення повторного розслідування працівниками центрального органу управління поліції з метою належного виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2024 року у справі №160/11226/24.
05.11.2024 року Департамент управління майном Національної поліції України звернувся до Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання “КРИВОРІЗЬКА АКАДЕМІЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ” із листом, в якому Департамент управління майном Національної поліції України просить провести повторне розслідування нещасного випадку, який стався із капітаном поліції ОСОБА_1 відповідно до вимог порядку з урахуванням рішення суду. 
06.11.2024 року Державний заклад професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання “КРИВОРІЗЬКА АКАДЕМІЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ” прийняв наказ про створення комісії для проведення повторного розслідування нещасного випадку, що стався зі старшим викладачем ОСОБА_1 .
Вказаним наказом створено комісію у складі: голова комісії – т.в.о. першого заступника начальника капітана поліції ОСОБА_2 ; члени комісії: старший інспектор відділення кадрового забезпечення капітан поліції ОСОБА_3 ; уповноважений трудового колективу з питань охорони праці начальник циклу вогневої підготовки майор поліції ОСОБА_4 ; інженер з охорони праці 1 категорії ОСОБА_5 .
За результатами проведення розслідування нещасного випадку посадовими особами Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання “Криворізька академія патрульної поліції” складено акт № 7 за формою Н-1/НПВ від 26.03.2025 року.
За результатами повторного розслідування комісія зробила висновок, що старший викладач ОСОБА_1 під час несення служби, всупереч вимогам ст. 14 Закону України “Про охорону праці” не подбав про особисту безпеку і здоров`я в силу психофізіологічних причин – особистої необережності. Відповідно до статті 14 Закону України “Про охорону праці” працівник зобов`язаний дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства. У старшого викладача ОСОБА_1 31 липня 2023 року (понеділок) відповідно до навчального розкладу під час четвертої та п`ятої пари не було передбачено проведення занять, проте подія, що призвела до травмування, за словами ОСОБА_1 сталася саме в проміжок робочого часу, в процесі якого старший викладач повинен був виконувати свої посадові обов`язки.
Комісія на підставі зібраних матеріалів зазначає, що нещасний випадок вважається таким, що не пов`язаний із здійсненням основних завдань та повноважень поліції та стався з особистої необережності ОСОБА_1 , враховуючи, що останній міг та зобов`язаний був передбачати можливість настання нещасного випадку і при цьому не вжив необхідних заходів для його уникнення,чим порушим вимоги ст. 14 Закону України “Про охорону праці”, Інструкції з охорони праці для працівників постійного особового складу ОП-01-2022.
Враховуючи вимоги ст. 14 Закону України “Про охорону праці”, ст. 18 та ст. 23 Закону України “Про Національну поліцію” та на підставі підпункту 1 та підпункту 3 пункту 8 розділу ІІІ Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.10.2020 року № 705, комісія зробила висновок , що зазначений нещасний випадок з старшим викладачем циклу загально-професійної підготовки Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання “Криворізька академія патрульної поліції” капітаном поліції ОСОБА_1 стався в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року у справі № 160/33464/24 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання “КРИВОРІЗЬКА АКАДЕМІЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ” про визнання протиправним та скасування з дати його прийняття наказу №174/АГ від 06.11.2024 року “Про створення комісії для проведення повторного розслідування нещасного випадку, що стався зі старшим викладачем ОСОБА_1 ” відмовлено.
07 листопада 2024 року співробітники Академії ознайомили позивача з наказом №174/АГ від 06.11.2024 “Про створення комісії для проведення повторного розслідування нещасного випадку, що стався зі старшим викладачем ОСОБА_1 ”.
Комісія, яка створена наказом №174/АГ від 06 листопада 2024 року здійснила повторне розслідування всіх обставин травмування, за результатами проведеного повторного розслідування відповідач склав акт № 7 від за формою Н-1/НПВ від 26.03.2025 року.
28 березня 2025 року посадовою особою Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання “Криворізька академія патрульної поліції” ОСОБА_6 було ознайомлено ОСОБА_1 , з актом № 7 розслідування нещасного випадку за формою Н-1/НПВ від 26 березня 2025 року.
Суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги про скасування акта №7 не підлягають задоволенню, оскільки не підтверджують наявності порушених прав позивача.
Суд визнає висновок суду першої інстанції не в повній мірі обґрунтованими, з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01 листопада 2015 року проходить службу в органах Національної поліції, має спеціальне звання капітан поліції, з 09 серпня 2023 року призначений на посаду старшого викладача циклу загальнопрофесійної підготовки ДЗ «КАПП».
31 липня 2023 року о 16 год 20 хв. зі старшим викладачем циклу загальнопрофесійної підготовки ДЗ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » капітаном поліції ОСОБА_1 стався нещасний випадок на території ДЗ «КААП», внаслідок чого ОСОБА_1 отримав травму ноги під час робочого часу, прямувавши до місця, яке відведене для куріння, йшовши неподалік розритих траншей (ровів), наступив на каміння, яке скотилось з насипів. 
На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року у справі №160/11226/24, яке набрало законної сили 23 жовтня 2024 року та яким визнано протиправною бездіяльність Держаного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції», що полягає у не повідомленні посадовій особі з державного нагляду за охороною праці про настання 31 липня 2023 року приблизно о 16 год. 20 хв. на території Академії нещасного випадку, в результаті якого ОСОБА_1 як поліцейський отримав перелом ноги в період проходження служби; визнано протиправним та скасовано Акт № 5 розслідування нещасного випадку, який стався 31 липня 2023 року о 16 год 20 хв. зі старшим викладачем циклу загальнопрофесійної підготовки Державного закладу професійної (професійно- технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» капітаном поліції ОСОБА_1 , від 15 лютого 2024 року, складений комісією з проведення розслідування нещасного випадку та затверджений начальником Держаного закладу професійної (професійно- технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції», наказом ДЗ «КАПП» від 23 жовтня 2024 року №165/АГ скасовано акт розслідування нещасного випадку за формою Н-1/НПВ №5 від 15 лютого 2024 року, що стався з старшим викладачем циклу загально-професійної підготовки ОСОБА_1 
ДЗ «КАПП» 25 жовтня 2024 року звернувся до Департаменту управління майном Національної поліції України із листом, в якому просив розглянути можливість проведення повторного розслідування працівниками центрального органу управління поліції з метою належного виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року у справі №160/11226/24.
Листом Департаменту управління майном Національної поліції України від 05 листопада 2024 року ДЗ «КАПП» рекомендоване провести повторне розслідування нещасного випадку, який стався із капітаном поліції ОСОБА_1 , відповідно до вимог порядку з урахуванням рішення суду. 
Наказом ДЗ «КАПП» від 06 листопада 2024 року створено комісію для проведення повторного розслідування нещасного випадку, що стався зі старшим викладачем ОСОБА_1 .
За результатами проведення розслідування нещасного випадку ДЗ «КАПП» складено акт № 7 за формою? Н-1/НПВ? від 26 березня 2025 року, за висновками якого старший? ?викладач ОСОБА_1 під час несення служби всупереч вимогам ст. 14 Закону України «Про охорону праці»?не подбав про особисту безпеку і здоров`я в силу психофізіологічних причин – особистої? ?необережності.?У старшого викладача ОСОБА_1 31 липня 2023 року (понеділок)?відповідно до навчального розкладу під час четвертої та п`ятої пари? не ?передбачено проведення занять, проте подія, що призвела до травмування, за словами? ? ОСОБА_1 , сталася саме в проміжок робочого часу, в процесі якого старший викладач повинен був виконувати свої посадові обов`язки. Комісія дійшла висновку, що?нещасний випадок?вважається таким, що?не пов`язаний із здійсненням основних завдань та повноважень поліції? та стався з особистої? ?необережності? ОСОБА_1 , враховуючи що останній міг та зобов`язаний був?передбачати можливість?настання нещасного випадку і не вжив необхідних заходів для його уникнення, чим порушив вимоги ст. 14 Закону України «Про?охорону праці», Інструкції з охорони?праці для працівників постійного особового складу ОП-01-2022, тобто нещасний випадок?з позивачем стався в період проходження служби і не пов`язаний?з виконанням службових обов`язків.
В першу чергу суд вважає за необхідне розглянути доводи позивача про нерозгляд судом першої інстанції позовних вимог про встановлення факту настання нещасного випадку, що стався з ним, старшим викладачем циклу загальнопрофесійної підготовки Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції», капітаном поліції, як поліцейським 31 липня 2023 року приблизно о 16 год. 20 хв. під час руху по дорозі внутрішнім подвір`ям Академії, в результаті якого він отримав перелом ноги від осипання земельно-камєнєвих матеріалів із земляного насипу, утвореного внаслідок виконання робіт з капітального ремонту зовнішніх мереж протипожежного водопостачання, про що зазначено в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року, залишеному без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у справі №160/11226/24, які набрали законної сили.
Дійсно, суд першої інстанції не надав жодної оцінки цим позовним вимогам, проте ухвалив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; 
публічно-правовий спір - спір, у якому: 
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Частиною першою статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1).
Частинами першою та другою статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Наведений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Абзацом першим частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. 
Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Частиною першою статті 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною першою статті 315 ЦПК України установлено, які справи про встановлення факту має розглядати суд.
Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 
За приписами частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, не мають ознак публічно-правового спору та не можуть розглядаються в порядку адміністративного судочинства.
Як вказано вище, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Отже, враховуючи вищезазначене, заявлені позивачем вимоги про встановлення факту, який має юридичне значення, не пов`язані із захистом його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, та стосуються захисту приватних інтересів, а тому підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.
Частиною шостою статті 21 КАС України установлено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. 
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 викладена правова позиція, за якою чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Також неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви. 
Враховуючи наведене, суд доходить до висновку, що вимоги про встановлення факту настання нещасного випадку не можуть бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
У пункту 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. 
Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.
Оскільки до компетенції адміністративного суду не відноситься питання встановлення фактів, що мають юридичне значення, адміністративний суд не є судом, що встановлений законом щодо розгляду такої категорії справ, відповідно, заявлені позовні вимоги в частині установлення факту настання нещасного випадку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, в цій частині спір є спором про право цивільне, тобто має приватноправовий характер, а саме є спором щодо встановлення факту, що має юридичне значення.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до частини першої статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги. 
Враховуючи наведене, суд скасовує рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про встановлення факту настання нещасного випадку та закриває провадження у справі в цій частині.
Стосовно позовних вимог про визнання протиправним та скасування акту № 7 розслідування нещасного випадку суд зазначає таке.
Основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці визначені Законом України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ (далі - Закон № 2694-ХІІ), який також регулює за участю відповідних органів державної влади відносини між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлює єдиний порядок організації охорони праці в Україні. 
Статтею 1 Закону № 2694-ХІІ визначено поняття охорони праці як системи правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.
Згідно зі статтею 13 Закону № 2694-ХІІ роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
Приписами статті 14 Закону № 2694-ХІІ передбачено, що працівник зобов`язаний: дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Відповідно до статті 22 Закону № 2694-ХІІ роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.
У розумінні положень статті 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть.
Порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05 жовтня 2020 року № 705 (далі - Порядок № 705).
Пунктом 3 розділу І Порядку № 705 встановлено, що нещасний випадок - отримання поліцейським під час проходження служби в поліції травми, тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання (отруєння) та інших отруєнь, сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, самогубства, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрус, зсув, повінь, ураган тощо), контакту з представниками тваринного та рослинного світу, які призвели до втрати працездатності на один день чи більше або смерті, а також зникнення поліцейського.
Тобто отримання травми та/або тілесного ушкодження поліцейським під час проходження служби в поліції є нещасним випадком у розумінні Порядку № 705.
Пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 705 передбачено, що прямий керівник після отримання відомостей про настання нещасного випадку зобов`язаний, зокрема, негайно повідомити про нещасний випадок керівникові органу (підрозділу) поліції та посадовій особі з державного нагляду за охороною праці.
За обставинами цієї справи після набрання законної сили рішенням у справі №160/11226/24, яким визнано протиправним та скасовано акт № 5 розслідування нещасного випадку, який стався 31 липня 2023 року о 16 год 20 хв. зі старшим викладачем циклу загальнопрофесійної підготовки Державного закладу професійної (професійно- технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» капітаном поліції ОСОБА_1 , від 15 лютого 2024 року, складений комісією з проведення розслідування нещасного випадку та затверджений начальником Держаного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції», наказом ДЗ «КАПП» від 23 жовтня 2024 року №165/АГ скасовано акт розслідування нещасного випадку за формою Н-1/НПВ №5 від 15 лютого 2024 року, що стався з старшим викладачем циклу загально-професійної підготовки ОСОБА_1 . 
За положеннями абзацу 6 пункту 9 розділу ІІІ Порядку №705 керівник органу (підрозділу) поліції, який призначив комісію (спеціальну комісію) з розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, зобов`язаний видати наказ про скасування актів розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку за формою Н-1 та призначити повторне розслідування (у разі встановлення порушень вимог цього Порядку чи інших нормативно-правових актів, за наявності вимоги посадової особи з державного нагляду за охороною праці відповідно до компетенції). 
Позивач в обґрунтування своєї позиції вказує про необґрунтованість застосування абзацу 6 пункту 9 розділу ІІІ Порядку №705 з підстав неможливості скасування акту, який вже скасований судовим рішенням, а також відсутності вимоги посадової особи з державного нагляду за охороною праці відповідно до компетенції як підстави для скасування акту розслідування нещасного випадку та призначення повторного розслідування.
З цього питання суд зазначає, що Порядком №705 не врегульоване процедуру дій суб`єкта владних повноважень у разі скасування акту розслідування нещасного випадку після скасування такого акту в судовому порядку.
Відповідно, після скасування акту розслідування нещасного випадку у керівника органу (підрозділу) поліції, який призначив комісію (спеціальну комісію) з розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, виникає обов`язок з проведення нового розслідування, для чого такий керівник має призначити повторно розслідування нещасного випадку.
При цьому задля призначення нового розслідування керівник відповідного органу (підрозділу) поліції має видати відповідний наказ.
Суд зауважує, що зазначення у такому наказі про скасуванні акту розслідування нещасного випадку, який вже скасований судом, не є тим процедурним порушенням, яке обумовлює висновок про протиправність акту нового розслідування нещасного випадку, жодним чином не впливає на правомірність висновків, викладених в акті нового розслідування нещасного випадку.
Стосовно аргументу апелянта, що на дату прийняття відповідачем наказу №165/АГ про скасування акту розслідування нещасного випадку за формою Н-1/НПВ №5 від 15.02.2024 не було жодної вимоги посадової особи з державного нагляду за охороною праці, зокрема у формі листа Департаменту управління майном Національної поліції України «Про надання інформації», який суд першої інстанції тлумачить як вимогу, так як цей лист видано лише 05.11.2024, тобто на 13 день після прийняття відповідачем вищезгаданого наказу №165/АГ від 23.10.2024, що суперечить пп. 6 п. 9 розділу ІІІ Порядку №705, суд зазначає, що як й випадку зі скасуванням акту розслідування № 5 від 15 лютого 2024 року, ця обставина жодним чином не впливає на правомірність акту розслідування нещасного випадку, який є спірним в межах цієї справи.
Пунктами 1 - 3 розділу V Порядку №705 передбачено, що контроль за своєчасним та об`єктивним розслідуванням нещасних випадків, підготовкою матеріалів розслідувань, веденням їх обліку, ужиттям заходів щодо усунення причин їх настання здійснюють посадові особи з державного нагляду за охороною праці органу (підрозділу) поліції відповідно до їх компетенції.
Контроль за своєчасним та об`єктивним проведенням спеціальних розслідувань нещасних випадків, веденням їх обліку, ужиттям заходів з усунення причин їх настання здійснює сектор державного нагляду за охороною праці Департаменту управління майном Національної поліції України.
Посадові особи з державного нагляду за охороною праці відповідно до компетенції мають право вимагати від керівника органу (підрозділу) поліції, що утворив комісію (спеціальну комісію) з розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, усунення недоліків у матеріалах розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (у разі їх розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (у разі їх виявлення), а також скасування актів за формою Н-1 з проведенням повторного розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, якщо встановлено порушення вимог цього Порядку чи інших нормативно-правових актів.
Отже, апелянт доречно зазначає, що сектор державного нагляду за охороною праці Департаменту управління майном Національної поліції України здійснює контроль за своєчасним та об`єктивним проведенням спеціальних розслідувань нещасних випадків, веденням їх обліку, ужиттям заходів з усунення причин їх настання здійснює, тоді як у спірному випадку відповідачем проведено розслідування, а не спеціальне розслідування.
Відтак, у випадку позивача контроль за своєчасним та об`єктивним розслідуванням нещасних випадків, підготовкою матеріалів розслідувань, веденням їх обліку, ужиттям заходів щодо усунення причин їх настання здійснюють посадові особи з державного нагляду за охороною праці органу (підрозділу) поліції відповідно до їх компетенції. 
Натомість відсутність вимоги посадової особи з державного нагляду за охороною праці відповідно до компетенції у випадку скасування в судового порядку акту розслідування нещасного випадку не позбавляє керівника органу (підрозділу) поліції, який призначив комісію (спеціальну комісію) з розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, обов`язку з проведення нового розслідування, для чого такий керівник має призначити повторно розслідування нещасного випадку.
Щодо наявності двох наказів про створення комісії про розслідування нещасного випадку суд повторно вказує про відсутність у Порядку №705, який безпосередньо визначає процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими центрального органу управління поліції, територіальних (міжрегіональних) органів (підрозділів) поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України, не врегульоване процедуру дій суб`єкта владних повноважень у разі скасування акту розслідування нещасного випадку після скасування такого акту в судовому порядку.
Апелянтом не приведено обґрунтування, яким чином створення нової комісії для розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем, впливає на правомірність висновків комісії, а також складеного за результатами розслідування акту, як власне не обґрунтовано, яким чином інші процедурні порушення, описані вище, вплинули а правомірність акту розслідування нещасного випадку. 
Суд відхиляє посилання апелянта на неврахуванням судом першої інстанції в порушення частини четвертої статті 78 КАС України обставин, встановлених судовим рішенням у справі №160/11226/24, адже такі висновки зроблені стосовно акту розслідування нещасного випадку №5 від 15 лютого 2024 року, а позивачем не приведено в апеляційній скарзі жодного аргументу щодо неповноти проведення розслідування нещасного випадку чи неправильності висновків акту розслідування нещасного випадку.
Підсумовуючи викладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування акту розслідування нещасного випадку №7, адже в цій частині судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, проте в частині позовних вимог про встановлення факту настання нещасного випадку рішення суду першої інстанції має бути скасовано, а провадження у справі в цій частині - закрито.
На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 7, 8, 9, 238, 242, 243, 308, 315, 316, 319, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року в справі №160/10734/25 задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року в справі №160/10734/25 за позовом ОСОБА_1 до Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» про визнання незаконним та скасування акту, встановлення факту, що має юридичне значення, скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про встановлення факту настання нещасного випадку.
Закрити провадження у справі №160/10734/25 за позовом ОСОБА_1 до Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» в частині позовних вимог про встановлення факту настання нещасного випадку.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення 06 травня 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 06 травня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя В.Є. Чередниченко 

суддя С.М. Іванов