Справа № 606/602/26 року

Р і ш е н н я
і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2026 року м.Теребовля
Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Малярчука В.В.
при секретарі Зіньковській Н.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м. Теребовля цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,
У С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженої відповідальністю «Свеа Фінанс» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 197/8521592 від 29.04.2019 року, вказавши, що 29.04.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Партнер Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики № 197/8521592 від 29.04.2019, на суму у розмірі 7000 грн, які остання зобов`язувалася повернути у встановлений строк, сплатити проценти за користування ними, а також пеню, розмір яких встановлено договором.
28.12.2023 між ТОВ «Партнер Фінанс» та ТОВ «Свеа Фінанс» (попередня назва «Росвент Інвест Україна») було укладено договір факторингу № 01.02-91/23, відповідно до умов якого ТОВ «Свеа Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників, у тому числі і до відповідача ОСОБА_1 за договором позики № 197/8521592 від 29.04.2019.
Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, сплачуючи поточні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи передбачені Договором платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Сплачуючи кредит, відповідач вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного договору, який створив для нього певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано.
Однак, у зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань, у нього утворилась заборгованість за договором позики № 197/8521592 від 29.04.2019 в розмірі 58240 грн, з яких: 7000,00 грн заборгованість за основним боргом, 1960 грн. – заборгованість за платою, 49280,00 грн заборгованість за пенею, яку позивач просить суд стягнути на свою користь, а також понесені судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 2662,40 грн.

Ухвалою Теребовлянського районного суду від 10.04.2026 року відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник позивача просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Крім того, представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач подав до суду заяву про слухання справи у письмовому провадженні, позов визнає частково тільки тіло кредиту.
Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
29.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Партнер Фінанс» (далі по тексту позикодавець) та ОСОБА_1 (далі по тексту позичальник) було укладено договір позики № 197/8521592, за умовами якого пoзикодавeць пepeдaв y влaснiсть позичальника на визначений строк гpoшовi кoшти (далі по тексту пoзикa aбo сyмa пoзики) y poзмipi 7000,00 грн на строк 14 днів, а позичальник зобoв`язався пoвeрнyти сyмy пoзики позикодавцю тa сплатити платy за дoгoвoрoм y пoрядкy тa cтpoки, пepeдбaченi цим догoвором.
Відповідно до п. 2.1. договору пoзичaльник пoвинен сплатити позикoдaвцю платy зa дoгoвoрoм y рoзмірі 1960,00 грн, яка визначається з розрахунку (за фіксованою незмінною ставкою) 2 % від суми позики за кожен день користування в мeжах стpoкy, передбаченого п. 3.5. догoвоpy.
Позикодaвeць надaє пoзикy шляxoм пeредачі roтівкoвих коштiв позичальнику. Підписанням цього договору позичальнику підтверджує, що він отримав від позикодавця суму позики у повному обсязі на дату підписання цього договору. Пoзичaльник повepтає суму позики шляхом внесення готiвкoвиx кoштiв y каcy пoзикoдавця aбo на 6анкiвський paxyнoк позикодавця. Днем повернення позики (її частини) вважається день внесення суми позики (її частини) в касу позикодавця або на банківський рахунок позикодавця. 
Згідно графіку платежів позичальник зобов`язаний повернути суму позики у повному обсязі та сплатити плату за договором у строк по 12.05.2019. Cтoрoни нa пiдставі ст. 534 Цивiльногo кoдексy Укрaїни дoсягли згoди пpo тaкий порядoк пoгaшення зa6oproвaнocтi за даним договором: у першу чергу сплачується пеня; у другу чергу сплачуються проценти згідно п. 5.6. договору; в третю чергу сплачується плата згідно п. 2.1. договору; в четверту чергу сплачується сума позики (п. 3.1. п. 3.6. договору).
За порушення позичальникoм стрoкiв пoгaшeння гpoшoвих зoбoв`язань за цим дoгoвoрoм, позикодавець мaє прaвo вимагати від позичальника сплaтити позикодавцю пеню. У випадкy нараxyвaння позикодавцем пeнi, тaка пеня нараховується y рoзмipi 2% від суми простроченого грошового зoбoв`язання зa кожен день прострочення, включаючи дeнь погашення забopгoвaнoстi.
Пoзичaльник зoбoв`язyється сплатити позикодавцю пеню за договором за першою вимогою позикодавця. Сторони на підставі ст. 625 ЦК України досягли згоди, що у випадку прострочення сплати позичальником своїх грошових зобов`язань за цим договором, позичальник зобов`язується на вимогу позикодавця сплатити 732 проценти річних від простроченої суми грошового зобов`язання (п. 5.2. п. 5.4, п. 5.6. договору).
Дoговip позики вважається укладеним з моменту передачі грошей та діє з 29.04.2019 по 12.05.2019. 3aкiнчeння стpокy дії цьoгo дoгoвopy нe звільняє сторони від вiдпoвiдaльнoстi зa невиконання своїх зобов`язань, яке мaлo мiсце пiд чac дії цього договору, а також не звільняє від відповідальності за порушення стороною своїх зобов`язань, що будуть тривати після закінчення строку дії договору. Сторони досягли згоди, що всі зміни і доповнення до цього договору здійснюються сторонами у письмовій формі та скріпляються їх підписами (п. 8.1., п. 8.2, п. 8.4. договору).
Договір позики № 197/8521592 від 29.04.2019 підписано особисто відповідачем ОСОБА_1 та представником ТОВ «Партнер Фінанс» 29.04.2019 шляхом проставлення власноручних підписів.
Як убачається із розрахунку заборгованості за договором позики № 197/8521592 від 29.04.2019, заборгованість ОСОБА_1 за період з 29.04.2019 по 28.04.2020 становить розмірі 58240 грн, з яких: 7000,00 грн заборгованість за основним боргом, 1960 грн. – заборгованість за платою, 49280,00 грн заборгованість за пенею. 
28.12.2023 між ТОВ «Партнер Фінанс» (далі по тексту клієнт) та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (далі по тексту фактор) було укладено договір факторингу № 01.02-91/23, відповідно до умов якого клієнт передає (відступає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки, встановлені цим договором (п. 2.1. договору факторингу).
Згідно реєстру боржників до договору факторингу від 28.12.2023 № 01.02-91/23, ОСОБА_1 , загальна заборгованість якого за договором позики № 197/8521592 від 29.04.2019 складає 58240 грн, з яких: 7000,00 грн заборгованість за основним боргом, 1960 грн. – заборгованість за платою, 49280,00 грн заборгованість за пенею. 
В подальшому, рішенням єдиного учасника ТОВ «Росвен Інвест Україна» № 1 від 25.03.2024 року було змінено назву Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Росвен Інвест Україна» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс».
Отже, зобов`язання за договором позики № 197/8521592 від 29.04.2019 було повністю виконано первісним кредитором ТОВ «Партнер Фінанс», зокрема, відповідачу було надано кредитні кошти на умовах, передбачених договором.
У свою чергу, відповідач не виконав умови взятих на себе зобов`язань, не погасив кредит та не сплатив платежі за користування кредитом, визначені договором позики № 197/8521592 від 29.04.2019 у повному обсязі, у зв`язку із чим заборгованість відповідача не погашена та становить 58240,00 грн.
Визначаючись щодо встановлених обставин та заявлених позовних вимог, суд керується наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).
За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Також відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Відповідно до ч. 2 ст. 518 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.
Статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
Стаття 1082 ЦК України зобов`язує боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.
При цьому, аналіз змісту ст. 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому, невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором.
Відповідно до ст. ст. 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості.
Досліджуючи наявні у справі № 606/602/26 докази, суд доходить висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики № 197/8521592 від 29.04.2019 на підставі договору факторингу № 01.02-91/23 від 28.12.2023, оскільки відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені умовами зазначеного кредитного договору.
Наявними у справі доказами підтверджується той факт, що відповідачу було надано кредитні кошти на умовах, передбачених договором позики, однак ОСОБА_1 допустила прострочення виконання грошового зобов`язання у строки, передбачені умовами укладеного договору.
Однак, щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 1960 грн. заборгованості за платою, суд зазначає наступне.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, сума заборгованості відповідачки за платою становить 1960 грн.
Так, на думку суду, відсутні законні підстави для стягнення із відповідачки заборгованості за платою з огляду на наступне.
Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч.3 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п.3 ч.3 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.
З цих підстав, суд доходить висновку про те, що умова кредитного договору щодо встановлення комісії суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, банк або інша фінансова установа не може встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на їх користь банку за дії, які не є послугою. До таких самих висновків прийшов Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року та Верховний Суд від 19 серпня 2020 року у постанові по справі №641/11984/15-ц, визнавши умову кредитного договору щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості нікчемною.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заборгованість за платою в сумі 1960 грн. задоволенню не підлягає.
Як вбачається із позовної заяви, що предствник позивача просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 49280 грн.
Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Суд погоджується із відповідними розрахунками заборгованості, які долучено позивачем до позову, оскільки нарахування пені здійснені згідно умов укладеного між сторонами договору позики № 197/8521592 від 29.04.2019.
Поряд з цим, Верховний Суд України в постанові від 04 листопада 2015 року по справі №6-1120цс15 зазначив, що згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.
Як убачається з матеріалів справи № 606/602/26, умовами договору позики № 197/8521592 від 29.04.2019 сторонами погоджено, що за порушення позичальникoм стрoкiв пoгaшeння гpoшoвих зo6oв`язань за цим дoгoвoрoм, позикодавець мaє прaвo вимагати від позичальника сплaтити позикодавцю пеню, яка, у випадкy нараxyвaння позикодавцем пeнi, нараховується y рoзмipi 2% від суми простроченого грошового зoбoв`язання зa кожен день прострочення, включаючи дeнь погашення забopгoвaнoстi. 
При цьому, умовами кредитного договору сторонами також погоджено, що строк дії договору з 29.04.2019 по 12.05.2019, однак зaкiнчeння стpокy дії цьoгo дoгoвopy нe звільняє сторони від вiдпoвiдaльнoстi зa невиконання своїх зобов`язань, яке мaлo мiсце пiд чac дії цього договору, а також не звільняє від відповідальності за порушення стороною своїх зобов`язань, що будуть тривати після закінчення строку дії договору.
Разом з тим, суд вважає, що нарахована позивачем неустойка (пеня) є надто завищеною, оскільки значно (понад у сім разів) перевищує загальний розмір заборгованості (зокрема, суму основного боргу у розмірі 7000,00 грн) за договором позики № 197/8521592 від 29.04.2019, що суперечить засадам цивільного законодавства, а саме справедливості, добросовісності та розумності.
З урахуванням установлених конкретних обставин справи № 606/602/26, а також зважаючи на той факт, що значна кількість населення України перебуває у важкому фінансовому становищі, зумовленому наслідками повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України, суд вважає за доцільне зменшити розмір пені на 50 % від суми, яку позивач просить стягнути із відповідача.
Таким чином, із відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа Фінанс» підлягає стягненню заборгованість за пенею у розмірі 24640,00 грн (50 % від суми заборгованості за пенею, пред`явлених позивачем до стягнення).
Отже, враховуючи фактичні обставини справи № 606/602/26, предмет та підстави заявлених позовних вимог, відсутність доказів повної сплати відповідачем кредитної заборгованості, суд доходить висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики № 197/8521592 від 29.04.2019 у загальному розмірі 31640,00 грн, з яких 7000,00 грн заборгованість за основним боргом, 24640,00 грн заборгованість за пенею.
Натомість, належних та допустимих доказів на спростування обставин, зазначених у позові, а також доказів погашення заборгованості у строки, визначені умовами договору позики № 197/8521592 від 29.04.2019, відповідачем суду не надано та матеріали справи № 606/602/26 не містять.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.
Згідно з частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням положень статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 2662,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 11, 203, 215, 512-517, 551, 610- 612, 625-629, 639, 1048-1050, 1077-1080, 1082 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 142, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.
Зменшити розмір неустойки (пені), нарахованої відповідачу ОСОБА_1 внаслідок невиконання нею своїх зобов`язань за договором позики № 197/8521592 від 29.04.2019 на 50 %, а саме з 49280,00 грн до 24640,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за договором позики № 197/8521592 від 29.04.2019 у загальному розмірі 31640,00 грн, з яких 7000,00 грн заборгованість за основним боргом, 24640,00 грн заборгованість за пенею.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» витрати по відшкодуванню судового збору в розмірі 2662,40 грн.
Копію рішення суду направити сторонам у справі згідно ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (вул. Іллінська, буд. 8, м. Київ, 04070, код ЄДРПОУ 37616221).
Відповідач: ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).

Суддя В.В. Малярчук