ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/1851/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Костюкевича С.Ф.,
розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі – ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 06.11.2025 №718290-24/03-18.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17.11.2025 нема отримано податкове повідомлення-рішення (далі - ППР) від 06.11.2025 №718290-24/03-18, надіслане ГУ ДПС у Волинській області щодо сплати суми податкового зобов`язання (позитивного значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та загальною сумою сплачених податків та зборів) за 2024 рік на суму 22 219,22 грн. 
Не погоджуючись із вищевказаним ППР, керуючись п. 56 Податкового кодексу України, 25.11.2025 позивачем подано скаргу на ППР від 06.11.2025 №718290-24/03-18 до Державної податкової служби України (далі - ДПС України), за результатами розгляду якої було прийнято рішення №1432/6/99-00-06-01-02-06 від 16.01.2026 про залишення оскарженого податкового повідомлення-рішення без змін, а скарги – без задоволення.
Вважає зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, тому звернувся з даною позовною заявою до суду.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Представник відповідача у відзиві на позов заперечила позовні вимоги та у їх задоволенні просила відмовити. Зазначила, що положенням пункту 74 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України встановлено суму мінімального податкового зобов`язання, незалежно від кількості місяців, протягом яких у платника податку земельні ділянки перебували у власності (користуванні) розрахована сума мінімального податкового зобов`язання не може становити менше 700 гривень з 1 гектара, а для земельних ділянок, у площі яких частка ріллі становить не менше 50 відсотків, - 1 400 гривень з 1 гектара.
Таким чином, сума МПЗ на вищезазначені земельні ділянки, які належать позивачу, розраховані відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням положення п.74 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України. 
Вказала, що якщо земельна ділянка перебуває у власності чи користуванні неповний рік, при розрахунку МПЗ за вищевикладеними правилами (700/1400 грн за гектар) пропорційне зменшення за місяцями не застосовується, остаточна сума МПЗ до сплати визначається як більша з двох розрахованих величин - одна з яких враховує місяці володіння, а інша (мінімальна) - ні. 
Вважає, що підстави для скасування податкового повідомлення-рішення №718290-24/03-18 від 06.11.2025 відсутні.
У відповіді на відзив позивач заперечила твердження представника відповідача викладених у відзиві з підстав зазначених в адміністративному позові. Додатково зазначила, що Міністерство фінансів України як орган, що формує державну податкову політику, у своєму листі від 02.02.2026 № 11230-09-62/3132 (вх. ДПС № 116/4 від 03.02.2026) висловило позицію, що граничний розмір МПЗ (700/1400 грн) підлягає коригуванню на кількість місяців фактичного володіння/користування земельними ділянками.
Просила позовні вимоги задовольнити повністю.
Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку як фізична особа-підприємець у ГУ ДПС у Волинській області.
У власності позивача перебувають такі земельні ділянки:
1. кадастровий номер 0722884000:02:000:1385 (загальна площа 2,7428 га), призначення земельної ділянки 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (земельна частка-пай); 
2. кадастровий номер 0722884000:02:000:0571 (загальна площа 3,25 га), призначення земельної ділянки 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (земельна частка-пай); 
3. кадастровий номер 0722884000:02:000:0718 (загальна площа 3,4371 га), призначення земельної ділянки 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (земельна частка-пай); 
4. кадастровий номер 0722884000:02:000:0808 (загальна площа 3,3218 га), призначення земельної ділянки 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (земельна частка-пай); 
5. кадастровий номер 0722884000:02:000:0821 (загальна площа 3,3365 га), призначення земельної ділянки 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (земельна частка-пай); 
6. кадастровий номер 0722884000:02:000:0859 (загальна площа 2,3562 га), призначення земельної ділянки 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (земельна частка-пай).
ГУ ДПС у Волинській області, в автоматичному-режимі, проведено обчислення мінімального податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2024 рік та сформовано податкове повідомлення-рішення від 06.11.2025 №718290-24/03-18 на суму 22 219,22 грн. 
Не погоджуючись із вищевказаним ППР, керуючись п. 56 Податкового кодексу України, 25.11.2025 позивачем подано скаргу на ППР від 06.11.2025 №718290-24/03-18 до ДПС України, однак за результатами податковим органом прийнято рішення №1432/6/99-00-06-01-02-06 від 16.01.2026 про залишення оскарженого податкового повідомлення-рішення без змін, а скарги – без задоволення.
Позивач зазначає, що згідно даних з Державного реєстру речових прав, вищевказані земельні ділянки в 2024 році передані в оренду СГПП «Несвіч», тобто з моменту реєстрації договору оренди підприємством/господарством взято на себе обов`язок по сплаті усіх податків та зборів.
Однак, при формуванні ППР податковим органом не враховано факт передачі земельних ділянок та нараховано МПЗ в повному розмірі, зокрема, за 6 календарних місяців 2024 року.
ОСОБА_1 вважає, що нарахована податковим органом сума податкового зобов`язання на суму 22 219,22 грн не відповідає вимогам чинного законодавства України, та, згідно норм чинного законодавства підлягає скасуванню, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вимогами частин першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 КАС України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані ПК України.
Законом України 30.11.2021 №1914-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості-бюджетних надходжень» з метою забезпечення збалансованості бюджетних надходжень шляхом підвищення ефективності використання економічних ресурсів країни, а також усунення прогалин чинного законодавства, для платників податків - фізичних осіб, у яких у власності та/або користуванні (оренді, суборенді, емфітевзисі, постійному користуванні) є земельні ділянки, віднесені до сільськогосподарських угідь, введено поняття мінімального податкового зобов`язання (далі - МПЗ).
Відповідно до пункту 64 розділу XX Перехідних положень ПК України першим роком, за який визначається МПЗ, є 2022 рік.
Платниками у частині МПЗ є резидент, який володіє та/або користується (орендує (суборендує), на умовах емфітевзису, постійно користується) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь (підпункт162.1.11 пункту 162.1 статті 162 ПК України).
Пунктом 170.14 статті 170 ПК України встановлено порядок особливості визначення загального мінімального податкового зобов`язання платників податку - власників, орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь.
Відповідно до підпункту 170.14.1 пункту 170.14 статті 170 ПК України для платників податку - власників, орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, не переданих такими особами в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування на підставі договорів, укладених, та зареєстрованих відповідно до законодавства, загальне мінімальне податкове зобов`язання визначається контролюючим органом.
Водночас, у разі передачі таких земельних ділянок в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, їх розмір враховується при визначенні загального мінімального податкового зобов`язання орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) таких земельних ділянок у порядку, встановленому цим Кодексом (підпункт 170.14.2 пункту 170.14 статті 170 ПК України).
Відповідно до підпункту 170.14.3 пункту 170.14 статті 170 ПК України мінімальне податкове зобов`язання обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру та/або на підставі оригіналів чи належним чином засвідчених копій відповідних документів платника податків, зокрема документів, що підтверджують право власності/користування.
Водночас, пунктом 38-1.4 статті 38-1 ПК України визначено що у разі переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року та за умови державної реєстрації такого права відповідно до законодавства, мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) за період з 1 січня такого календарного року до початку місяця, в якому припинилося право власності на таку земельну ділянку, або в якому така земельна ділянка передана в користування (оренду, суборенду, емфітевзис), а для нового власника, орендаря або користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) - починаючи з місяця, в якому він набув право власності або право користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди на таку земельну ділянку, та враховується у складі загального мінімального податкового зобов`язання кожного з таких власників або користувачів.
У разі відсутності державної реєстрації переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших з умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) на загальних підставах за податковий (звітний) рік.
Відповідно до підпункту 38-1.1.1 пункту 38-1.1 статті 38 ПК України МПЗ щодо земельної ділянки, нормативна грошова оцінка якої проведена, обчислюється за формулою:
МПЗ = НГОд х К х М / 12, де: НГОд - нормативна грошова оцінка відповідної земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом для справляння плати за землю; К - коефіцієнт, який становить 0,05; М - кількість календарних місяців, протягом яких земельна ділянка перебуває у власності, оренді, користуванні на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) платника податків.
Разом з тим, з метою створення у період дії воєнного стану умов для належного забезпечення функціонування економіки, а також належного наповнення дохідної частини бюджету за рахунок надходження податкових платежів Законом України від 10.10.2024 № 4015-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період дії воєнного стану» було доповнено підрозділ 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України пунктом 74 такого змісту:
« 74. Установити, що при визначенні мінімального податкового зобов`язання у період з 1 січня 2024 року по 31 грудня року, у якому буде припинено або скасовано воєнний стан, введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, сума мінімального податкового зобов`язання, визначена відповідно до підпунктів 38-1.1.1 і 38-1.1.2 статті 38-1 цього Кодексу, не може становити менше 700 гривень з 1 гектара, а для земельних ділянок, у площі яких частка ріллі становить не менше 50 відсотків, - 1400 гривень з 1 гектара.
Дія цього пункту не поширюється на земельні ділянки, земельні частки (паї), що розташовані на територіях можливих бойових дій, які включені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією».
З огляду на наведене, на переконання суду, запровадження парламентом України ретроактивної дії внесених змін до податкового законодавства, якими на 2024 рік було запроваджено «мінімальний поріг» для розрахунку мінімального податкового зобов`язання (МПЗ), щоб сума податку з одного гектара не була нижчою за визначену межу, навіть якщо за стандартною формулою виходить менше, відповідали законній політичній меті - мобілізації коштів для цілей національної безпеки в умовах воєнного стану в Україні та збройної агресії рф.
Водночас, положеннями пункту 74 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України встановлено «мінімальний поріг» для розрахунку мінімального податкового зобов`язання, залежно від кількості місяців, протягом яких у платника податку земельні ділянки перебували у власності (користуванні), які враховуються при визначені суми мінімального податкового зобов`язання відповідно до статті 38-1 ПК України, тому суд відхиляє доводи відповідача про те, що такий обрахунок здійснюється незалежно від кількості місяців, протягом яких у платника податку земельні ділянки перебували у власності (користуванні), розрахована сума мінімального податкового зобов`язання не може становити менше 700 гривень з 1 гектара, а для земельних ділянок, у площі яких частка ріллі становить не менше 50 відсотків, - 1 400 гривень з 1 гектара.
При цьому, у справі, яка розглядається судом встановлено, що відповідачем в розрахунок позивачу суми мінімального податкового зобов`язання, покладено 6 календарних місяців відповідного року, позаяк контролюючим органом не враховано період перебування в оренді земельних ділянок (на 7 років), а саме: 
1. Кадастровий номер земельної ділянки 0722884000:02:000:1385, дата укладення договору оренди 01.04.2024, номер запису про інше речове право 55714519, дата державної реєстрації 02.07.2024, орендар СГПП «Несвіч»;
2. Кадастровий номер земельної ділянки 0722884000:02:000:0571, дата укладення договору оренди 01.04.2024, номер запису про інше речове право 55741532, дата державної реєстрації 02.07.2024, орендар СГПП «Несвіч»;
3. Кадастровий номер земельної ділянки 0722884000:02:000:0718, дата укладення договору оренди 01.04.2024, номер запису про інше речове право 55513808, дата державної реєстрації 14.06.2024, орендар СГПП «Несвіч»;
4. Кадастровий номер земельної ділянки 0722884000:02:000:0808, дата укладення договору оренди 01.04.2024, номер запису про інше речове право 55742158, дата державної реєстрації 02.07.2024, орендар СГПП «Несвіч»;
5. Кадастровий номер земельної ділянки 0722884000:02:000:0821, дата укладення договору оренди 01.04.2024, номер запису про інше речове право 55974980, дата державної реєстрації 18.07.2024, орендар СГПП «Несвіч»;
6. Кадастровий номер земельної ділянки 0722884000:02:000:0859, дата укладення договору оренди 01.04.2024, номер запису про інше речове право 55741959, дата державної реєстрації 02.07.2024, орендар СГПП «Несвіч». 
Суд зазначає, що податковим органом при визначенні позивачу суми мінімального податкового зобов`язання застосував положення пункту 74 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України без урахування фактичної кількості місяців перебування земельних ділянок у власності позивача до моменту державної реєстрації права оренди за СГПП «Несвіч».
Пунктом 74 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України встановлено, що у період з 01.01.2024 по 31 грудня року, у якому буде припинено або скасовано воєнний стан, сума мінімального податкового зобов`язання, визначена відповідно до підпунктів 38-1.1.1 та 38-1.1.2 статті 38-1 цього Кодексу, не може становити менше 1400 грн з 1 гектара для земельних ділянок, у площі яких частка ріллі становить не менше 50 відсотків.
При цьому суд враховує, що позивач не заперечує наявність у неї обов`язку зі сплати мінімального податкового зобов`язання як такого, а оспорює лише правильність його визначення відповідачем.
З урахуванням встановлених судом площ земельних ділянок та періоду перебування їх у власності позивача у 2024 році, сума мінімального податкового зобов`язання підлягала визначенню таким чином:
1. 0722884000:02:000:1385: 1400 х 2,7428 х 6/12 = 1 919,96 грн.
2. 0722884000:02:000:0571: 1400 х 3,25 х 6/12 = 2 275,00 грн.
3. 0722884000:02:000:0718: 1400 х 3,4371 х 5/12 = 2 004,98 грн.
4. 0722884000:02:000:0808: 1400 х 3,3218 х 6/12 = 2 325,26 грн.
5. 0722884000:02:000:0821: 1400 х 3,3365 х 6/12 = 2 335,55 грн.
6. 0722884000:02:000:0859: 1400 х 2,3562 х 6/12 = 1 649,34 грн
Загальна сума 13 093,41 грн. 
Тобто, загальна сума ППР повинна становити 12 510,09 грн, однак відповідач неправомірно нарахував 22 219,22 грн.
Суд зазначає, що рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи контролюючим органом зазначених вище принципів при прийнятті рішення дотримано не було, оскільки суми МПЗ на земельні ділянки:
1. Кадастровий номер земельної ділянки 0722884000:02:000:1385, дата укладення договору оренди 01.04.2024, номер запису про інше речове право 55714519, дата державної реєстрації 02.07.2024, орендар СГПП «Несвіч»;
2. Кадастровий номер земельної ділянки 0722884000:02:000:0571, дата укладення договору оренди 01.04.2024, номер запису про інше речове право 55741532, дата державної реєстрації 02.07.2024, орендар СГПП «Несвіч»;
3. Кадастровий номер земельної ділянки 0722884000:02:000:0718, дата укладення договору оренди 01.04.2024, номер запису про інше речове право 55513808, дата державної реєстрації 14.06.2024, орендар СГПП «Несвіч»;
4. Кадастровий номер земельної ділянки 0722884000:02:000:0808, дата укладення договору оренди 01.04.2024, номер запису про інше речове право 55742158, дата державної реєстрації 02.07.2024, орендар СГПП «Несвіч»;
5. Кадастровий номер земельної ділянки 0722884000:02:000:0821, дата укладення договору оренди 01.04.2024, номер запису про інше речове право 55974980, дата державної реєстрації 18.07.2024, орендар СГПП «Несвіч»;
6. Кадастровий номер земельної ділянки 0722884000:02:000:0859, дата укладення договору оренди 01.04.2024, номер запису про інше речове право 55741959, дата державної реєстрації 02.07.2024, орендар СГПП «Несвіч», які враховуються при визначені суми мінімального податкового зобов`язання відповідно до статті 38-1 ПК України, належать ОСОБА_1 на праві власності та передані в оренду СГПП «Несвіч», розраховані не відповідно до вимог чинного законодавства, а оспорюване позивачем ППР відповідача не відповідає критеріям, наведеним у статті 19 Конституції України та статті 2 КАС України.
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин та аналізу норм чинного законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, суд вважає підставними висновки про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області від 06.11.2025 №718290-24/03-18 у частині визначення податкового зобов`язання на суму 9 709,13 грн (22 219,22 грн - 12 510,09 грн).
Згідно частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.
Ухвалюючи дане судове рішення суд враховує статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновок №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) щодо якості судових рішень.
Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (пункт 58), «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, пункт 26, ECHR 1999-1, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів передбачено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково
Відтак, суд прийшов до висновку, що податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області від 06.11.2025 №718290-24/03-18 є протиправною в частині нарахування ОСОБА_1 податкового зобов`язання у сумі єдиного внеску у сумі 9 709,13 грн та як протиправне підлягає скасуванню у цій частині; в решті позовних вимог відсутні підстави для задоволення позову, 
Отже, позов слід задовольнити частково.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що відповідно до статті 139 КАС судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з наявної у матеріалах справи квитанції від 10.02.2026 №46 позивачем під час звернення з цим позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1 331,20 грн.
Враховуючи наведене, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати за сплачений ним судовий збір в розмірі 581,69 грн пропорційно до суми задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «МПЗФ» від 06.11.2025 №718290-24/03-18 в частині на суму 9 709,13 грн .
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з Головного управління ДПС у Волинській області судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 у розмірі 581,69 грн (п`ятсот вісімдесят одну гривню 69 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ). 
Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43027, місто Луцьк, Київський майдан, 4, код ЄДРПОУ 44106679).

Суддя С.Ф. Костюкевич