справа № 753/17912/24 головуючий у суді І інстанції Цимбал І.К.
провадження № 22-ц/824/9286/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

03 червня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Цимбал І.К., у м. Києві, повний текст рішення складено 19 листопада 2024 року, у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року КП «Київтеплоенерго» звернулося до суду з позовом, у якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість: 
за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 71 643,34 грн.; 
за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з теплової енергії у розмірі 82 740,20 грн.; 
за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 14 796,28 грн.; 
з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 204,96 грн.; 
з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 112,29 грн.; 
витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 43,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01 травня 2018 року КП «Київтеплоенерго» є виконавцем комунальних послуг, а саме з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води. З 01 листопада 2021 року позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води. Будинок за адресою АДРЕСА_1 в цілому під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання, а відповідач є споживачем послуг. Відповідач своєчасно не сплачує за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року позов КП «Київтеплоенерго»задоволено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1 вказує, що розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року по 31 липня 2024 року містить очевидніматематичні помилки, які призвели до збільшення фактичної суми, що заявлена позивачем до стягнення на 45 019,85 грн. Долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01 листопада 2018 року по 31 липня 2024 року містить очевидні математичні помилки, які призвели до збільшення фактичної суми, що заявлена позивачем до стягнення на 30 086,10 грн. Крім того, зазначає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 14 796,28 грн. також не підлягає задоволенню, оскільки заміна лічильників гарячої води відбулася в листопаді 2021 року, що підтверджується вхідним сальдо у розмірі 0 грн. у розрахунку заборгованості за послуги з постачань теплової енергії та постачання гарячої води за період з 01 листопада 2021 року по 31 липня 2024 року. Крім того, зі змісту відповідного розрахунку вбачається, що загальний об`єм споживання гарячої води за період х 11.2021 року по 07.2024 року складає 231,08 куб.м. Проте наведені показники не відповідають дійсності оскільки загальний об`єм споживання за наведений період склав лише 153,78 куб.м. Наведене підтверджується рахунком-повідомленням від позивача № 756065803140100 станом на 01 лютого 2025 року (показання 2 лічильників, що встановлені в квартирі складають 66,68 куб.м. та 87,1 куб.м., загальне число складає 153,78 куб.м). Таким чином, показники споживання, виходячи з яких позивач виконав розрахунок заборгованості не відповідає дійсності, та фактичне споживання за період з 11.2021 року по 07.2024 року на 77.3 куб.м. менше, ніж зазначено у розрахунку. Таким чином, позивачем безпідставно та необґрунтовано заявлено до стягнення з відповідача 7 566,90 грн. за споживання гарячої води за період з 01 листопада 2021 року по 31 липня 2024 року.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
Тобто, з 1 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснювало КП «Київтеплоенерго».
З 01 листопада 2021 року, у зв`язку зі зміною законодавства, КП «Київтеплоенерго» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.
Будинок АДРЕСА_1 під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання, тобто мешканці квартир, що розташовані в будинку, є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021 року послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.
Відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 , та є споживачем вищезгаданих послуг.
Відповідно до наданого представником позивача розрахунку плати за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_3 , заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення становить 71 643, 34 грн.; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з теплової енергії становить 82 740,20 грн.; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води становить 14 796,28 грн.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії становить 204,96 грн.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання становить 112,29 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача належним чином обґрунтовано позовні вимоги та доведено наявний у відповідача розмір заборгованості.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав. 
Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року (в редакції Закону, чинної на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).
Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення (частина п`ята статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» були визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.
Згідно із статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень цивільного законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК Української РСР.
Згідно частини першої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Аналогічні положення містить уведений в дію 01 травня 2019 року Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, згідно частини першої статті 9 якого споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно пункту 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
Пунктом 30 Правил передбачено що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки та дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг.
Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
При розгляді такої категорії спорів слід враховувати правовий висновок, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року Верховного Суду України при розгляді справи № 6-2951цс15, предметом якої був спір про стягнення боргу за надані комунальні послуги, відповідно до якого, хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що відносини між учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, де Велика Палата погодилася з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги та не знайшла підстав для відступу від висновку Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року при розгляді справи № 6-2951цс15 (пункти 19-20).
Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 щодо обов`язковості сплати комунальних послуг незалежно від наявності договору.
В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якими вони фактично користувалися ними. При цьому наявність чи відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Наявність відносин між сторонами, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.
Судом встановлено, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартирі АДРЕСА_4 , які надавало ПАТ «Київенерго», а після 01 травня 2018 року - КП «Київтеплоенерго». Однак відповідачем належним чином не проводилась оплата спожитих комунальних послуг, а тому у неї наявні невиконані боргові зобов`язання перед позивачем за надані комунальні послуги.
На підтвердження позовних вимог КП «Київтеплоенерго» надало: розрахунки заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року по 01 липня 2024 року; документи, які підтверджують надання послуг та підключення будинку до мереж теплопостачання та гарячої води.
Судом також встановлено, що відповідач не відмовлялася від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_3 .
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження направлення відповідачем на адресу КП «Київтеплоенерго» заперечень щодо надання послуг теплопостачання та гарячого водопостачання, відмови від даних послуг чи їх надання не належної якості.
Доказів неотримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_3  відповідачем суду також не надано.
Звертаючись до суду з позовом КП «Київтеплоенерго» вказує, що відповідач своєчасно не сплачувала за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, в результаті чого утворилася заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 71 643,34 грн.; за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з теплової енергії у розмірі 82 740, 20 грн.; за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 14 796,28 грн.; з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 204,96 грн.; з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 112,29 грн.
На підтвердження вказаних вимог до матеріалів справи надано розрахунок заборгованості послуги з централізованого опалення (ЦО) та з централізованого постачання гарячої води (ПГВ) за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року (т.1, а.с.38-39) та розрахунок заборгованості за послуги з постачання теплової енергії (ТЕ) та з постачання гарячої води (ГВ) за період 01 листопада 2021 року по 31 липня 2024 року (т.1, а.с. 37).
Разом з тим з розрахунку заборгованості за період 01 листопада 2021 року по 31 липня 2024 року вбачається, що відповідачу нарахована заборгованість у розмірі 82 740,20 грн., вказаний період внесено і у розрахунок заборгованості з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року.
Перевіривши вказані розрахунку заборгованості, судом встановлено, що за період 01 листопада 2021 року по 31 липня 2024 року відповідачем було спожито 33,2564 Гкал за ціною1 654,41 грн. за Гкал (діючий тариф). Отже вартість спожитого відповідачем тепла становить 55 019,72 грн. 
За період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року відповідачем було спожито 26,12 Гкал, за ціною1 654,41 грн. за Гкал (діючий тариф). Отже вартість спожитого відповідачем тепла становить 43 213,19 грн.
З розрахунку заборгованості наданого позивачем за період 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2024 року, вбачається, що відповідачем було сплачено заборгованість за послуги з централізованого опалення у загальному розмірі 22 402,88 грн. 
Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем за період 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2024 року становить 20 810,31 грн. (43 213,19-22 402,88), а за період 01 листопада 2021 року по 31 липня 2024 року становить 55 019,72 грн. і саме ці суми заборгованості підлягають до стягнення.
Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 71 643,34 грн. та за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з теплової енергії у розмірі 82 740,20 грн., позивач жодного доказу наявності такої заборгованості суду не надав.
Як вірно вказував представник відповідача в своїй апеляційній скарзі, розрахунок заборгованості наданий позивачем містить очевидні арифметичні помилки. З поданих розрахунків вбачається, що сальдо загальної заборгованості відповідача за спожите тепло, кожного місяця зростає на суму що значно перевищує вартість спожитих гігакалорій тепла за попередній місяць.
Так, за грудень 2020 року відповідно до лічильника теплової енергії відповідачем було спожито 3.3863 Гкал тепла на суму 5 602,33 грн. (т.1, а.с. 38).
Не дивлячись на це загальна заборгованість з урахування спожитого в грудні 2020 року тепла зросла з 9 331,52 грн. до 17 658,18 грн., тобто не на 5 602,33 грн., а на 8 326,66 грн. (т.1, а.с. 38).
Аналогічним чином зроблений розрахунок заборгованості та нарахування і за інші періоди, охоплені розрахунками позивача. При цьому матеріали справи не містять жодного доказу, на підтвердження обґрунтованості нарахування відповідачу плати за спожите тепло в сумі 8 326, 66 грн. замість 5 602,33 грн.
На вказані обставини обґрунтовано посилається відповідач в своїй апеляційної скарзі.
Щодо стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 14 796,28 грн.
Нарахування за послуги з постачання гарячої води здійснюються відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (які діяли на момент виникнення заборгованості) (далі - Правила № 630), Правил надання послуг з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182 (далі - Правила № 1182).
Відповідно до п. 14 Правил № 630 показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця.
Відповідно до п. 21 Правил № 630 у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства.
Тож, зняття показань вузлів розподільного обліку води (квартирних лічильників) здійснюється споживачами. Споживач щомісяця передає показання вузлів розподільного обліку води виконавцю послуг або визначеній власником (співвласниками) іншій особі, що здійснює розподіл обсягів послуги. Так, показання вузлів розподільного обліку води (квартирних лічильників) знімаються споживачем в останній день розрахункового періоду та надаються виконавцеві одним з таких способів, як телефоном, факсом, за допомогою електронних сервісів, запроваджених виконавцем, або в інший спосіб, доведений до відома споживача, та зазначаються у рахунку на оплату послуг.
Судом встановлено, що відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості за спожиті з 01 листопада 2021 року по 31 липня 2024 року послуги з постачання гарячої води відповідачу було нараховано 14 796,48 грн. за спожиті 231,08 м3 води.
При цьому, як вбачається рахунку-повідомлення № 756065803140100, станом на 01 лютого 2025 року показання лічильників, що встановлені в квартирі відповідача складають 66,68 куб.м. та 87,1 куб.м., тобто 153,78 куб.м., а не 231,08 куб.м., як вказано в розрахунку заборгованості.
За таких обставин, відповідач зобов`язана була сплатити 15 053,52 грн. (153,78*97,89 (діючий тариф)).
За період з вересня 2022 року по липень 2023 року відповідачем було сплачено 7 012,62 грн., що не заперечується позивачем та зазначено в його розрахунку (т.1, а.с. 37). 
Отже, заборгованість відповідача перед позивачем становить 8 040,90 грн. (15 053,52-7 012,62).
З метою забезпечення змагальності сторін та можливості позивача донести свою позицію до суду, судом апеляційної інстанції оголошувалась перерва та було надано представнику позивача час та можливість пояснити зазначені розбіжності в обсягах споживання гарячої води, зазначених в розрахунку заборгованості та виставленому позивачем рахунку, а також для з`ясування питання нарахування відповідачу плати за теплову енергії в обсязі, що перевищує вартість спожитого тепла, зафіксованого лічильником.
Однак, представник позивача навіть після оголошення перерви в судовому засіданні не зміг пояснити суду підстав нарахування відповідачу плати за 231 м.куб. гарячої води станом на липень 2024 року, в той час як у відповідності до виставленого самим позивачем рахунку, станом на грудень 2025 року на лічильниках відповідача зафіксовано 153 м.куб.та підстав до нарахування заборгованості за спожиту теплову енергію за межами вартості спожитого та зафіксованого лічильником тепла, як і не зміг послатися на надані позивачем докази, які обґрунтовують таке нарахування.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, щостягненню з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» підлягає заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 20 810,31 грн.; за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з теплової енергії у розмірі 55 019,72 грн.; за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 8 040,90 грн.
Як вбачається з апеляційної скарги, остання не містить доводів в частині не обґрунтованого стягнення плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 204,96 грн. та з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 112,29 грн., а, відтак, судове рішення в цій частині в силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України не може бути скасоване.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції частково не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної заяви КП «Київтеплоенерго» сплатило судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (49,66%), а саме у розмірі 1 503,70 грн. (3028*49,66%).
При подачі апеляційної скарги  ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 3 633,60 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги, сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на її користь з позивача пропорційно до задоволеної частини вимог апеляційної скарги (50,34%), а саме у розмірі 1 829,15 грн. (3633,60*50,34%).
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе стягнути КП «Київтеплоенерго»на користь  ОСОБА_1 різницю між сумою судового збору, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, та сумою, яку позивач має компенсувати відповідачу. Така різниця становить 325,45 грн. (1 829,15 -1 503,70).
При цьому вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн. задоволенню не підлягають, оскільки вказані витрати не є судовими витратами в розумінні положень статті 133 ЦПК України, які підлягають розподілу в силу вимог статті 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго», місце знаходження: м. Київ, Площа Івана Франка, 5, ідентифікаційний код 40538421 заборгованість:
за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 20 810,31 грн.; 
за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з теплової енергії у розмірі 55 019,72 грн.; 
за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 8 040,90 грн.; 
з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 204,96 грн.; 
з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 112,29 грн.
а всього 84 188,18 грн. (вісімдесят чотири тисячі сто вісімдесят вісім) гривень 18 копійки.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго», місце знаходження: м. Київ, Площа Івана Франка, 5, ідентифікаційний код 40538421 на користь  ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 325,45 (триста сорок п`ять) гривень 45 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Повне судове рішення складено 04 червня 2026 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.