Справа № 353/1179/24 
Провадження № 22-ц/4808/916/26 
Головуючий у 1 інстанції МОТРУК Л. І. 
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мальцевої Є.Є.
суддів: Девляшевського В.А., Луганської В.М.,
секретар Кузів А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 – адвоката Дзундзи Ольги Петрівни та Олешанської сільської ради на рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 05 березня 2026 року, ухвалене судом у складі головуючого судді Мотрук Л.І., у м.Тлумач, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: орган опіки і піклування Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, 
у с т а н о в и в:
10 грудня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна. Свої вимоги обґрунтував тим, що ОСОБА_2 є його дядьком, який являється особою з інвалідністю першої групи довічно з дитинства, та він здійснює догляд та опікується останнім. Він має бажання та може здійснювати опіку над своїм дядьком, вони зареєстровані та проживають разом. У зв`язку із розладом психіки дядька, обмеження самообслуговування, спілкування та контролю своєї поведінки останнім, виникла необхідність у визнанні його недієздатним, встановлення над ним опіки для здійснення цивільних прав та обов`язків. 

Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 05 березня 2026 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: орган опіки і піклування Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна задоволено частково.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатним.
Відмовлено у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про призначення його опікуном над ОСОБА_2 ..
До призначення опікуна недієздатному ОСОБА_2 покладено обов`язки по здійсненні над ним опіки на Олешанську сільську раду Івано-Франківського району Івано-Франківської області, як орган опіки та піклування.
Судові витрати по справі віднесено на рахунок держави.
Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною встановлено до 05 березня 2028 року включно.
Не погодившись із таким рішенням у частині відмови призначення опікуна, представник заявника ОСОБА_1 – адвокат Дзундза О.П. та Олешанська сільська рада звернулися до апеляційного суду з апеляційною скаргою.
Апеляційна скарга заявника ОСОБА_1 обґрунтована тим, що суд першої інстанції встановив недієздатність ОСОБА_2 , оскільки внаслідок хронічного психічного розладу він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що повністю відповідає вимогам ст. 39 Цивільного кодексу України. Однак, визнавши особу недієздатною, суд водночас відмовив у призначенні опікуна, що створило ситуацію фактичної правової беззахисності.
Вказує, що у даній справі орган опіки виконав усі покладені на нього функції: провів перевірку умов проживання, встановив факт тривалого догляду заявником, з`ясував відсутність інших осіб, які могли б виконувати обов`язки опікуна, та дійшов обґрунтованого висновку про доцільність призначення саме ОСОБА_1 опікуном. Подання органу опіки є результатом спеціальної процедури, яка не може бути замінена судом. Однак суд першої інстанції фактично відмовився врахувати це подання, посилаючись на його нібито недостатню обґрунтованість. Проте закон не передбачає оцінки подання з точки зору формалізму, а вимагає врахування його змісту та спрямованості на захист інтересів особи. Більше того, у разі сумнівів суд мав право і обов`язок витребувати додаткові матеріали, що прямо випливає з принципу активної ролі суду в окремому провадженні (ст. 294 ЦПК України), але не відмовляти у призначенні опікуна. Таке рішення призвело до ситуації, коли особа визнана недієздатною, але фактично залишена без представника. Це суперечить не лише національному законодавству, а й практиці Європейського суду з прав людини.
Міжнародні стандарти прямо вимагають, щоб після визнання особи недієздатною держава забезпечила їй ефективний механізм захисту прав через конкретну особу або інститут, який реально виконує ці функції. Відсутність такого механізму або його формальний характер розглядається як порушення прав людини. У даному випадку рішення суду першої інстанції не відповідає цим стандартам, Оскільки створює ситуацію, коли особа формально позбавлена дієздатності, але не забезпечена належним представництвом, що суперечить як національному законодавству, так і міжнародним зобов`язанням України.
Суд, фактично оцінюючи доцільність кандидатури замість органу опіки, вийшов за межі своїх повноважень і підмінив спеціально уповноважений орган. Не менш важливо, що ОСОБА_1 вже багато років фактично здійснює догляд за підопічним, забезпечує його життєві потреби, лікування та безпеку. Жодних доказів того, що він не здатний виконувати обов`язки опікуна або це суперечить інтересам підопічного, судом не встановлено. Таким чином, відмова у призначенні опікуна є не лише юридично необґрунтованою, а й такою, що порушує базові принципи захисту прав людини. Суд створив ситуацію, коли особа не може діяти самостійно і водночас не має того, хто діятиме від її імені.

Апеляційна скарга Олешанської сільської ради мотивована тим, що суд першої інстанції встановив найважливіше – недієздатність ОСОБА_2 , який внаслідок тяжкого психічного розладу повністю втратив здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними. Особу визнано недієздатною, проте позбавлено будь-якого реального захисту. Вона більше не може діяти самостійно і при цьому не має жодної особи, яка б діяла від її імені. Покладення опіки на Олешанську сільську раду Івано-Франківського району Івано-Франківської області є суто формальним, адже фактично це не є живим представництвом, яке необхідне щоденно. У такому стані будь-яке її право стає декларативним, а будь-який захист — ілюзорним.
Орган опіки та піклування, як суб`єкт публічної влади, діє виключно в межах повноважень та у спосіб, визначений законом. Відповідно до статей 19 Конституції України, 56, 60, 65 Цивільного кодексу України, орган опіки не є самостійним замінником опікуна у повному обсязі прав та обов`язків, які законом покладаються на фізичну особу-опікуна. Його функція полягає у підготовці подання, контролі, координації та забезпеченні захисту прав недієздатної особи, але не у щоденному здійсненні фактичної опіки як постійного представника. 
Покладення судом на орган опіки обов`язку здійснювати опіку у повному обсязі фактично підміняє інститут опікунства та суперечить змісту статті 65 ЦК України, яка передбачає тимчасовий характер таких повноважень — лише до моменту призначення конкретного опікуна. Орган опіки не має можливості здійснювати індивідуальний постійний догляд, представляти особу у всіх правовідносинах, приймати щоденні рішення від її імені, оскільки це не передбачено його організаційною природою, структурою та функціональним призначенням. 
Крім того, орган опіки не є фізичною особою, а отже не може виконувати обов`язки, які за своєю суттю є особистими та довірчими, зокрема забезпечення постійного побутового догляду, участі у лікуванні, прийняття рішень у повсякденному житті підопічного. Такі повноваження законом покладені виключно на опікуна як фізичну особу (ст. 63, 67 ЦК України). 
Фактичне покладення на орган опіки повного обсягу функцій опікуна створює правову невизначеність, оскільки орган не має процесуальної можливості належним чином реалізовувати права від імені підопічного у кожній конкретній ситуації. Це також унеможливлює належне забезпечення прав та інтересів недієздатної особи, що суперечить самій меті інституту опіки, визначеній статтею 55 ЦК України. 
Таким чином, орган опіки та піклування не може і не має права підміняти собою опікуна як індивідуального суб`єкта правовідносин. Рішення суду, яким на орган опіки фактично покладено обов`язок здійснювати повноцінну опіку без призначення конкретної особи-опікуна, виходить за межі чинного законодавства та створює ситуацію, коли права недієздатної особи залишаються без реального механізму їх реалізації.
Орган опіки та піклування, діючи в межах наданих законом повноважень та з урахуванням вимог статей 55, 60, 63 Цивільного кодексу України, при підготовці подання про призначення опікуна провів всебічну перевірку обставин, що мають значення для забезпечення найкращих інтересів недієздатної особи. Зокрема, було встановлено, що заявник ОСОБА_1 фактично тривалий час здійснює постійний догляд за ОСОБА_2 , проживає з ним за однією адресою, забезпечує належні побутові умови, піклується про його щоденні потреби, стан здоров`я та лікування. У процесі підготовки подання органом опіки було враховано не лише формальні критерії, але й реальний стан відносин між підопічним і заявником. Встановлено наявність стійкого зв`язку, фактичної турботи та відповідального ставлення до виконання обов`язків по догляду. ОСОБА_1 вже виконує функції, притаманні опікуну, що підтверджується відповідними довідками, актами обстеження та отриманням державної допомоги по догляду за особою з інвалідністю. Разом з тим, орган опіки з`ясував питання наявності інших можливих кандидатів для здійснення опіки. Було встановлено, що інші родичі або відсутні, або фактично не здійснюють догляд, не проживають разом із підопічним та не виявляють бажання брати на себе відповідальність за його утримання і забезпечення. Таким чином, альтернативних осіб, які б могли забезпечити належний рівень догляду та захисту прав недієздатного, не встановлено. Оцінюючи всі зібрані обставини в їх сукупності, орган опіки та піклування дійшов обґрунтованого висновку, що саме ОСОБА_1 є найбільш відповідною кандидатурою для призначення опікуном. Такий висновок базується на фактичному здійсненні догляду, наявності реальних побутових і соціальних умов для забезпечення підопічного, а також відсутності інших осіб, які б могли виконувати ці обов`язки. Подання органу опіки не є формальним документом, а результатом проведеної перевірки та оцінки найкращих інтересів недієздатної особи. Саме тому воно відображає об`єктивну ситуацію та спрямоване на забезпечення безперервності догляду, стабільності життєвих умов та реального захисту прав підопічного.

Апелянти просять скасувати оскаржене рішення в частині відмови призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатного ОСОБА_2 та покладення обов`язків по здійсненню опіки на Олешанську сільську раду Івано-Франківського району Івано-Франківської області. Ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити та призначити його опікуном недієздатного ОСОБА_2 ..

Відзиви на апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції не надходили. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заявник ОСОБА_1 , його представник адвокат Дзундза О.П., представник Олешанської сільської ради та представник ОСОБА_2 – адвокат Соболик О.В. підтримали апеляційні скарги. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду в частині вирішення заяви про визнання ОСОБА_2 , недієздатним сторонами не оскаржується, а відтак у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Суд установив, що згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 2-18 ІФ № 007461 від 30.11.1999 року, ОСОБА_2 являється особою з інвалідністю з дитинства І групи (а.с. 11).
Відповідно до висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу № 5 від 01.11.2023 року, № 31 від 01.05.2024 року та № 1 від 21.11.2025 року ОСОБА_2 , 1983 року народження є інвалідом I групи внаслідок психічного розладу, встановленої 30.11.1999 року довічно. За рівнем обмеження життєдіяльності: обмеження самообслуговування; обмеження здатності до самостійного пересування; обмеження здатності до орієнтації; обмеження здатності до спілкування; обмеження здатності контролювати свою поведінку хворий ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду (а.с. 12, 13, 101). Останній перебуває під «Д» спостереженням в психіатра та являється особою з інвалідністю І групи довічно; діагноз: F 72.1, що вбачається із копії довідки № 561/2 від 15.11.2024 року (а.с. 10).
ОСОБА_2 видано пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 від 25.10.2005 року, на термін з 22.09.2004 року по довічно, вид пенсії – соціальна інвалідність І групи, що вбачається із копії вказаного посвідчення (а.с. 9).
З копії витягу з реєстру територіальної громади від 15.09.2023 року вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 24.02.2000 року (а.с. 8). Крім того, за даною адресою з 15.09.2023 року зареєстрований заявник ОСОБА_1 , що вбачається із копії витягу з реєстру територіальної громади від 15.09.2023 року (а.с. 5).
Згідно з довідками № 95 від 21.07.2023 року та № 219 від 25.11.2024 року, які видані Долинським старостинським округом Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 та складом його сім`ї є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – дядько; ОСОБА_1 здійснює догляд за дядьком ОСОБА_2 , який являється особою з інвалідністю І групи довічно (а.с. 18, 20).
Заявник ОСОБА_1 перебуває на обліку в УСЗН Івано-Франківської РДА та отримує допомогу на догляд особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І групи внаслідок психічного розладу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується відповіними довідками про отримання допомоги (а.с. 14-17).
Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 14.11.2024 року, виданого Долинським старостинським округом Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає по АДРЕСА_1 , являється особою з інвалідністю І групи дитинства довічно, потребує постійного стороннього догляду та опіки, склад його сім`ї – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – племінник (а.с. 19).
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 460/2025 від 16.12.2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 страждає стійким хронічним психічним розладом – важкою розумовою відсталістю, що згідно MKX-10 F 72, він не здатний усвідомлювати значення свої дії та керувати ними (а.с. 77-80). Крім того, у даному висновку зазначено, що ОСОБА_2 народився у сім`ї робітників молодшим із чотирьох дітей; проживав під опікою матері та вітчима; після смерті матері проживає під опікою сестри та її сина. 
Згідно з висновком, затвердженого рішенням виконавчого комітету Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 73 від 29.11.2024 року виконавчий комітет Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської , з метою захисту особистих немайнових і майнових прав ОСОБА_2 , що за станом здоров?я не може самостійно здійснювати свої права і виконувати обов?язки, а також для піклування і створення йому необхідних побутових умов, здійснення за ним належного догляду, забезпечення йому лікування, вважає за доцільне призначити опікуном над ним ОСОБА_1 , у разі визнання ОСОБА_2 недієздатним, в судовому порядку(а.с. 27).

Суд першої інстанції вважав встановленим, що ОСОБА_2 , страждає стійким хронічним психічним розладом, не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому наявні всі правові підстави для визнання фізичної особи недієздатною.
Проте, проаналізувавши матеріали справи, вимоги законодавства, суд не знайшов підстав для задоволення заяви в частині призначення заявника опікуном над недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Перевіряючи висновки суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Відповідно до ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
Згідно зі ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно до ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
Згідно з частиною першою статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).
Системно проаналізувавши зміст частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України можливо дійти висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 28 лютого 2024 року у справі №372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 27 листопада 2024 року у справі № 341/1526/23 (провадження № 61-6358св24), від 04 грудня 2024 року у справі № 634/1126/23 (провадження № 61-9837св24), від 24 липня 2024 року у справі № 727/597/24 (провадження № 61-6720св24), від 30 квітня 2025 року у справі № 710/1549/23 (провадження № 61-1733св25).
Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
Положеннями ст. 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою.
Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Відповідно до ч. 1 ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила).
Відповідно до пункту 3.2 Правил опіки та піклування опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чипіклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину.
Перелік документів, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна, визначений у пункті 3.3 Правил опіки та піклування, серед яких, зокрема: акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки.
Отже, обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
При цьому подання органу опіки та піклування повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.
Згідно з ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанови Верховного Суду від 07.04.2022 у справі № 712/10043/20, від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22).
У постанові від 04.07.2018 у справі № 496/4271/16-а Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що «рішення виконавчого комітету, як органу опіки та піклування , є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у осіб, яких рекомендовано призначити опікунами, таке рішення не порушує прав та обов`язків інших опікунів та підопічного. Правові наслідки для інших опікунів, підопічного виникають виключно в результаті постановлення рішення судом, в процесі чого саме і відбувається оцінка усіх доказів у сукупності, зокрема й оскаржуваного рішення органу опіки та піклування, яке не має наперед встановленої сили для суду, який розглядає справу і вирішує правове питання призначення опікуна недієздатній особі».
Верховний Суд у постанові від 30.10.2025 у справі № 689/1554/24 зауважив, що подання органу опіки і піклування має рекомендаційний характер та не може бути самостійним засобом захисту порушеного права. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений.
Особливу увагу суд має приділяти перевірці наявності інших членів сім`ї, які можуть бути призначені опікунами і їх можливості здійснювати опіку. Суд повинен оцінити не лише подання органу опіки, а й можливість близьких родичів здійснювати опіку над недієздатним, їхні взаємини з недієздатною особою, здатність забезпечити належний догляд та охорону прав і інтересів підопічного.
За змістом п. 4.3 Правил опіки та піклування, як правило, опікун (піклувальник) повинен проживати разом з підопічним і може бути прописаний на житловій площі останнього на період виконання своїх обов`язків.
Главою 2 розділу IV ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.
Частиною 1 ст. 300 ЦПК України визначено, що суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Встановивши, що ОСОБА_2 страждає стійким хронічним психічним розладом, не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання його недієздатним, оскільки наявні всі правові підстави для такого висновку.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні заяви в частині призначення опікуном заявника, суд першої інстанції виходив з того, що наявний у справі висновок органу опіки та піклування, не є поданням в розумінні ст. 300 ЦПК України. Даний висновок не відповідає вимогам закону щодо його обґрунтованості, оскільки відсутня інформація щодо сімейного зв`язку заявника та ОСОБА_2 , спільного побуту, проведення дозвілля, прихильності ОСОБА_2 до заявника. У поданні не вказано жодних даних про можливості інших родичів здійснювати опіку над ОСОБА_2 , а також не вказано з яких підстав орган опіки та піклування дійшов висновку, що опікуном варто призначити саме заявника. У висновку зазначено лише те, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, однак на підставі яких фактичних даних (письмових доказів) встановлений вказаний факт не зазначено. Фактично в основу висновку покладено заяву ОСОБА_1 а також довідку огляду МСЕК серії 2-18 ІФ № 007461 від 30.11.1999 року. Отже, обґрунтування висновку щодо призначення опікуном саме ОСОБА_1 належним чином не мотивовано, що на переконання суду першої інстанції свідчить про застосування суто формального підходу до вирішення питання про призначення заявника опікуном. Крім того суд також вказав на те, що заявник є особою призовного віку в умовах дії воєнного стану.

Проаналізувавши вищенаведене, вивчивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 у частині призначення його опікуном над недієздатним ОСОБА_2 відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.
Як вже зазначалось вище призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20 та від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22).
Суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог заявника про призначення його опікуном над недієздатним.
Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Такий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20.05.2020 в справі №736/1508/17 (провадження № 61-39361св18) від 28.02.2024 в справі №372/3474/21 (провадження № 61-16349св23).
Аналізуючи положення глави 6 ЦК України, Закону України «Про місцеве самоврядування» та враховуючи Правила опіки та піклування, колегія суддів приходить висновку, що законодавець розмежував поняття «рішення органу опіки та піклування» та «подання органу опіки та піклування».
Отже, виконавчий комітет міської ради, як орган опіки та піклування будучи колегіальним органом, у межах своїх повноважень ухвалює акт у формі рішення, однак належним процесуальним документом з яким орган опіки та піклування може звертатися до суду є подання, процесуальна форма якого має відповідати вимогам, які встановлюються ЦПК України для письмових заяв учасників справи із зазначенням вимог, аргументів, пояснень та міркувань.
Так, як правильно зазначив суд першої інстанції, умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування, натомість у цій справі наявний висновок органу опіки та піклування, який не містить належної мотивації, а також будь-яких обґрунтувань чи мотивів з посиланням на наявні докази щодо можливості і доцільності саме ОСОБА_1 бути опікуном та визначення конкретних обставин, які зумовлюють необхідність такого призначення.
Зокрема, орган опіки та піклування не встановив чи має можливість заявник у зв`язку із характером захворювання недієздатного (глибока розумова відсталість) виконувати обов`язки опікуна та чи є інші особи, які можуть виконувати такі обов`язки, не з`ясував характер взаємовідносин між підопічним та кандидатом в опікуни. Крім того, у висновку відсутня будь-яка інформація про те, чи відповідатиме таке призначення якнайкращим інтересам недієздатного та чи сприятиме його нормальному життєзабезпеченню, враховуючи, що згідно із висновком судово-психіатричного експерта, останній не здатний до самообслуговування, самостійно не в змозі задовольняти основні життєві потреби, не може висловлювати свої думки.
Зазначене є обов`язком саме органу опіки та піклування, а суд зобов`язаний лише надати оцінку такому висновку та у випадку його обґрунтованості вирішити питання про призначення опікуна. Не встановлення вказаних обставин унеможливлює вирішення питання про призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 , про що правильно зазначав суд першої інстанції.
Отже, у даній справі, органом опіки та піклування до суду не було подано подання, як це передбачено нормами чинного законодавства, натомість було надано рішення виконавчого комітету Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 73 від 29.11.2024 року, яким затверджено висновок про доцільність призначення заявника опікуном, однак таке в повній мірі не відповідає вимогам закону щодо його обґрунтованості. Даний висновок не містить належної мотивації, а також будь-яких обґрунтувань чи мотивів з посиланням на наявні докази щодо можливості ОСОБА_1 бути опікуном та визначення конкретних обставин, які зумовлюють необхідність такого призначення, а містить лише погодження його кандидатури як опікуна над ОСОБА_2 .. В судовому засіданні апеляційного суду представник сільської ради пояснював, що при вирішенні цього питання обговорювалися і перевірялися усі передбачені законом вимоги до кандидата в опікуни, але у висновку це не знайшло відображення, оскільки іншого підходу для складання висновку і подання сільська рада не розробила. 
Станом на сьогоднішній день саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України, обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому напрямку та належним чином мотивувати свій висновок про можливість призначення особи опікуном недієздатної особи та, перш за все, необхідність такого. 
Крім того, матеріали справи не містять інформації про існування в недієздатного інших членів сім`ї, які також можуть бути опікунами.
Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що отримання апелянтом за певний проміжок часу грошової допомоги у зв`язку з доглядом за ОСОБА_2 , у даному випадку, не є автоматичною підставою для встановлення опіки, оскільки згідно з наведеного Положення врахуванню підлягають у сукупності всі обставини.
Водночас колегія суддів наголошує, що відмова у призначенні опікуна не обмежує конституційні права та свободи, оскільки відповідно до статті 65 ЦК України повноваження опікуна здійснює орган опіки та піклування.
Доводи апеляційних скарг про те, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною відповідальністю, а у зв`язку з відмовою в задоволенні заяви про призначення заявника опікуном недієздатний залишився без захисту є безпідставними, оскільки у зв`язку з відмовою в задоволенні таких вимог обов`язок зі здійснення опіки покладено на орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Олешанської сільської ради, що відповідає положенням ст. 65 ЦК України, і посилання представника ради на те, що працівники ради не будуть виконувати такі обов`язки суперечить закону. 
Апеляційний суд враховує, що Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами
З врахуванням викладеного, суд першої інстанції, оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності з нормами закону, що їх регулюють, прийшов до правильного висновку про відсутність належних і достатніх доказів наявності передбачених законом підстав для призначення опікуном ОСОБА_1 над недієздатним ОСОБА_2 ..
Отже, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції в оскарженій частині є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене рішення достатньо відповідає вимогам мотивованості та обґрунтованості. 

За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм процесуального права, що відповідно до приписів ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскарженій частині без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника заявника ОСОБА_1 – адвоката Дзундзи Ольги Петрівни та Олешанської сільської ради залишити без задоволення.
Рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 05 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 03 червня 2026 року.

Судді Є.Є. Мальцева
В.А. Девляшевський 
В.М. Луганська