ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року
м. Київ

справа № 953/8997/24
провадження № 61-12812св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,

учасники справи:
позивач - Харківська міська рада,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Харківської міської ради на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 24 січня 2025 року в складі судді Зуба Г. А. та постанову Харківського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року в складі колегії суддів: Яцини В. Б., Мальованого Ю. М., Тичкової О. Ю.,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2024 року Харківська міська рада звернулася з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії.
Позов мотивований тим, що Харківська міська рада є власником земельної ділянки, на якій розміщено самочинно збудований об`єкт, реєстрацію речових прав на який проведено всупереч нормам законодавства. Вказаним порушуються права міської ради на вільне володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт самочинного будівництва.
При цьому позивач посилався на норми статті 376 ЦК України, статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Харківська міська рада просила:
зобов`язати ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , від самочинно побудованої нежитлової будівлі літ. «А-1» загальною площею 64,7 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2745951463120);
закрити розділ Державного реєстру прав та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 64,7 кв. м на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2745951463120, номер відомостей про речове право: 50545543, підстава внесення запису: рішення державного реєстратора Дергачівської міської ради Харківської області Зоткіна С. В. про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень від 07 червня 2023 року № 67923176).
У січні 2025 року на адресу суду надійшла спільна заява сторін про затвердження мирової угоди у справі, просили затвердити її у наданій до суду редакції. Разом з заявою надано до суду примірник мирової угоди, яка підписана представником позивача та відповідачем.
Крім того, в судовому засіданні представник позивача та відповідач спільну заяву підтримали та просили її задовольнити.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24 січня 2025 року заяву Харківської міської ради та ОСОБА_1 про затвердження мирової угоди задоволено.
Затверджено мирову угоду від 21 січня 2025 року в справі № 953/8997/24 за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії, згідно з якою:
1. Сторони домовились, що Відповідач зобов`язується протягом 6-ти (шести) місяців з дати прийняття рішення Харківською міською радою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 звернутись до Харківської міської ради із заявою про затвердження проекту відведення земельної ділянки та надання в оренду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «A-1», а Позивач зобов`язується розглянути дану заяву у відповідності до вимог чинного земельного та містобудівного законодавства України.
2. Сторони узгодили, що Відповідач, протягом 1-го (одного) місяця після затвердження судом даної мирової угоди, зобов`язується сплати судовий збір за подання Харківською міською радою позовної заяви та заяви про забезпечення позову, шляхом перерахування коштів у сумі 7 570,00 грн (сім тисяч п`ятсот сімдесят грн 00 коп.) на рахунок Позивача за такими реквізитами:
Одержувач: Харківська міська рада
Реєстраційний рахунок: UA518201720344240012000032986
Банк: Державна казначейська служба України м. Київ
МФО: 820172
Код ЄДРПОУ: 04059243
3. Сторони узгодили, що Відповідач протягом 6-ти (шести) місяців після прийняття Харківською міською радою рішення про затвердження проекту відведення земельної ділянки та надання в оренду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-1» та після державної реєстрації іншого речового права (права оренди) на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зобов`язується провести у встановленому частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядку реконструкцію нежитлової будівлі літ. «A-1», загальною площею 64,7 кв. м, по АДРЕСА_1 .
4. У разі невиконання Відповідачем умов, передбачених пунктами 1, 2, 3 цієї мирової угоди протягом строку встановленого пунктами 1, 2, 3 цієї мирової угоди, Відповідач вважається таким, що визнає в повному обсязі позовні вимоги Харківської міської ради та зобов`язується звільнити земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 від нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 64,7 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2745951463120) та самостійно, шляхом звернення до Державного реєстратора (нотаріуса), вжити заходів щодо припинення права власності на нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 64,7 кв. м. по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2745951463120, номер відомостей про речове право: 50545543, підстава внесення запису: рішення державного реєстратора Дергачівської міської ради Харківської області Зоткіна Сергія Володимировича про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень N? 67923176 від 07 червня 2023 року).
5. Сторони домовились, що з моменту виконання Відповідачем пунктів 1, 2, 3 цієї мирової угоди, Позивач, Харківська міська рада відмовляється від пред`явлення ухвали про затвердження мирової угоди на примусове виконання до органів державної виконавчої служби.
6. У разі невиконання Відповідачем умов цієї мирової угоди протягом строків, встановлених пунктами 1, 2, З цієї мирової угоди, Позивач має право пред`явити ухвалу про затвердження цієї мирової угоди на примусове виконання до органів державної виконавчої служби.
7. За цим документом стягувачем є Харківська міська рада (м-н Конституції, 7, м. Харків, 61003, ЄДРПОУ: 04059243), боржником є ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
8. Сторони домовились, що будь-які витрати, пов`язані з виконанням цієї мирової угоди, що виникатимуть, чи можуть виникнути після її затвердження судом, покладаються на Відповідача.
9. Ухвала Київського районного суду м. Харкова про затвердження цієї мирової угоди є виконавчим документом згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження».
10. Сторони цієї мирової угоди повністю усвідомлюють умову, мету та суть цієї мирової угоди.
11. Сторони підтверджують, що всі викладені умови цієї мирової угоди відповідають їх реальному волевиявленню та інтересам і породжують настання наслідків, зазначених у тексті цієї мирової угоди. Наслідки цієї мирової угоди відповідно статей 207-208 ЦПК України Сторонам відомі.
12. Уся інформація, викладена в цій мировій угоді, сприймається Сторонами як повною мірою достовірна. Кожна Сторона окремо несе повну відповідальність за недостовірність інформації, яка зазначена у цій мировій угоді.
13. Мирова угода складена у 3-ох (трьох) примірниках на 3-х (трьох) аркушах кожен, кожен аркуш цієї мирової угоди має підписи Сторін, перший примірник - для Суду, другий примірник - для Позивача, третій примірник - для Відповідача.
14. Мирова угода з боку Харківської міської ради підписується головним спеціалістом - юрисконсультом сектору правового забезпечення діяльності Інспекції державного архітектурно-будівельного відділу правового забезпечення Департаменту земельних відносин Харківської міської ради Мироненком О. О., який діє в порядку самопредставництва на підставі положення про Департамент земельних відносин Харківської міської ради, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
15. Мирова угода з боку Відповідача підписується особисто ОСОБА_1.
16. Наслідки закриття провадження у справі у зв`язку з укладенням мирової угоди Сторонам відомі та зрозумілі.
17. Наслідки невиконання затвердженої судом мирової угоди Відповідачу зрозумілі.
18. Дана мирова угода набирає чинності з моменту її затвердження судом з постановленням відповідної ухвали та діє до повного виконання Сторонами зобов`язань за цією мировою угодою.
Провадження у цивільній справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії закрито.
Суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.
Згідно з частиною сьомою статті 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу. Відповідні положення також закріплені у частині другій статті 207 ЦПК України.
Мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, та затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі (стаття 207 ЦПК України).
Отже, мирова угода - це укладений сторонами правочин з метою врегулювання їх спору на основі взаємних поступок.
Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом (пункт 5 частини першої статті 255 ЦПК України).
Оцінивши обставини справи, проаналізувавши вимоги законодавства, зміст укладеної між сторонами мирової угоди, суд першої інстанції зробив висновок, що вона не суперечить вимогам закону, стосується предмету спору, прав та обов`язків сторін, не порушує їх та прав інших осіб. При цьому сторони вправі розпоряджатися своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Наслідки укладання мирової угоди сторонам роз`яснені їм зрозумілі.
Тому суд вважав за необхідне затвердити мирову угоду, укладену між сторонами у цій справі, та закрити провадження у справі.
Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року апеляційну скаргу керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова залишено без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 24 січня 2025 року - без змін.
Апеляційний суд виходив з того, що мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору та на умовах, погоджених сторонами. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт через самостійне врегулювання розбіжностей на погоджених умовах.
Мирова угода є вираженням взаємного волевиявлення сторін, що спрямоване на вирішення спору між ними на основі компромісу та припинення його подальшого судового розгляду. У ній можуть вирішуватися питання, що стосуються виключно прав і обов`язків сторін.
Таким чином, сторонам надано можливість комплексно врегулювати відносини між собою в тому числі не обмежуючись обсягом вимог, що були заявлені у позові.
До основних завдань та переваг мирової угоди належать процесуальна економія, спрощення роботи суду, можливість сторонам самостійно врегулювати основні питання пов`язані з захистом порушених прав, за умови комплексного врахування інтересів всіх сторін.
У такий спосіб мирова угода є однією з форм прояву свободи (диспозитивності) в реалізації сторонами господарського процесу своїх прав, що проявляється в укладенні між ними угоди про заміну зобов`язання, на підставі якого й виник спір, іншим зобов`язанням з метою врегулювання такого спору.
Так, предметом спору у цій справі є звільнення самочинно зайнятої земельної ділянки, на якій самочинно збудовано нежитлову будівлю.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що аналіз змісту мирової угоди свідчить про її укладення із метою врегулювання спору на основі взаємних поступок, які стосуються виключно прав і обов`язків сторін у цій справі. Затвердження судом мирової угоди відповідає вимогам законодавства, зокрема положенням статей 206, 207 ЦПК України, принципу диспозитивності цивільного судочинства та нормам статті 376 ЦК України, узгоджується зі змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка передбачає пропорційність втручання у захищене вказаною нормою міжнародного права право на мирне володіння майном, яке належить відповідачу. При цьому належних і допустимих доказів про те, що відповідач набула право власності на відповідне нерухоме майно недобросовісно до суду не надано.
У спірних правовідносинах позивач в особі Харківської міської ради діяв відповідно до норм статті 376 ЦК України, а тому як представник територіальної громади міська рада мала повноваження згідно з частиною третьою вказаної статті для укладення мирової угоди на визначених сторонами умовах, а затвердження судом першої інстанції мирової угоди є законним та обґрунтованим. Наведені в апеляційній скарзі доводи з цього приводу вказаних висновків не спростовують.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Затвердження мирової угоди у конкретній ситуації відповідає розумному балансу між приватними й публічними інтересами.
Крім того, апеляційний суд зробив висновок, що у спірних правовідносинах прокурор діяв у межах повноважень, визначених статтями 23, 24 Закону України «Про прокуратуру», а тому підстав для закриття апеляційного провадження немає.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У жовтні 2025 року заступник керівника Харківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 24 січня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Касаційна скарга мотивована тим, що:
ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції є незаконними та необґрунтованими у зв`язку з неповнотою з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, а також неправильним застосуванням норм матеріального права (статті 376 ЦК України, статей 5, 123, 124, 134 ЗК України) і порушенням норм процесуального права (статей 2, 49, 76 - 80, 89, 207, пункту 5 частини першої статті 255, 263 - 265 ЦПК України). Вказане призвело до неправильного вирішення справи;
підставою позовних вимог міської ради було те, що згідно з листом Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради від 15 липня 2024 року № 4566/0/226-24 Інспекцією з благоустрою Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради у ході рейду Київського району м. Харкова виявлено об`єкт самочинного будівництва - нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 64,7 кв. м на АДРЕСА_1 . З метою отримання інформації щодо наявності документів, які відповідно до вимог чинного законодавства дають право на встановлення (будівництво) вказаної нежитлової будівлі, Інспекцією з благоустрою були направлені запити до відповідних уповноважених органів. Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області повідомлено про те, що згідно з книгами записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, записи в які здійснювалися до 01 січня 2013 року, не обліковуються правовстановлюючі документи на право власності або право користування землею на земельну ділянку на АДРЕСА_1 . Згідно з інформацією Департаменту земельних відносин Харківської міської ради відомості щодо укладених договорів оренди землі на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у Департаменті земельних відносин Харківської міської ради відсутні. Департаментом містобудування та архітектури Харківської міської ради повідомлено наступне: будь-які проєкти рішень Харківської міської ради з питань надання згоди на розробку проєкту відведення земельної ділянки, надання її у власність або оренду для розміщення, здійснення будівництва, збереження об`єкта (нежитлова будівля літ. «А-1»), не готувались; накази або проєкти рішень про присвоєння, зміну та впорядкування поштової адреси вказаному об`єкту не готувались; містобудівні умови та обмеження для проєктування об`єкта будівництва (нежитлова будівля літ. «А-1») на АДРЕСА_1 не надавались; будівельні паспорти забудови земельної ділянки за вказаною адресою не видавались. Відповідно до інформації Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту з інспекційної роботи в Реєстрі будівельної діяльності, розміщеному на офіційному вебсайті Портал Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (www.e-construction.gov.ua), який містить інформацію про документи, що дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття об`єктів до експлуатації, з травня 2011 року, відсутні документи дозвільного та декларативного характеру щодо об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з інформацією КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради відповідно до наявних відомостей відділу збереження технічної документації матеріали інвентаризації на об`єкт нерухомого майна, що розташований за вказаною адресою як на окремий об`єкт нерухомого майна, не складались, інвентаризаційна справа на зазначений об`єкт не створювалась та у зазначеному відділі КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради відсутня. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 64,7 кв. м на АДРЕСА_1 вперше зареєстровано 02 червня 2023 року із відкриттям розділу за ОСОБА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2745951463120). Як підставу для державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» вказано технічний паспорт від 02 червня 2023 року № Т101:6179-6466-1014-6962. Інших документів для проведення державної реєстрації речових прав на вказану будівлю державному реєстратору Зоткіну С. В. не надавалось. Крім вказаного технічно паспорту інші документи в електронній реєстраційній справі на вказаний об`єкт нерухомого майна відсутні;
затверджуючи укладену між Харківською міською радою та ОСОБА_1 мирову угоду, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що вона укладена з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок, стосується прав та обов`язків сторін, не суперечать законодавству України. Проте такий висновок є помилковим. Так, предметом спору у цій справі є звільнення самочинно зайнятої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , на якій самочинно збудовано нежитлову будівлю. Така вимога є односторонньою, будь-яких зустрічних позовних вимог відповідачем не заявлено, тому врегулювання спору можливе лише задоволенням/відмовою щодо наявних позовних вимог. При цьому, зобов`язання відповідача звернутись до Харківської міської ради із заявою про затвердження проєкту відведення земельної ділянки та надання в оренду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «A-1» і провести реконструкцію вказаної нежитлової будівлі не є передбаченою законом поступкою для вирішення спору, адже відповідних вимог ОСОБА_1 у межах цієї справи заявлено не було, а сторони, укладаючи на таких умовах мирову угоду, вийшли за межі предмета спору;
сторони можуть вийти за межі предмета спору лише у разі, коли мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб, а суди першої та апеляційної інстанцій повинні були перевірити такі обставини. Проте суди не звернули уваги, що не відповідає чинному законодавству і є порушенням прав громадян на приватизацію/надання у користування земельною ділянкою (пункт 1 мирової угоди);
на момент укладення мирової угоди між Харківською міською радою та ОСОБА_1 не існувало орендних земельних правовідносин, а міська рада в мировій угоді зобов`язалась вжити заходів, зокрема, щодо оформлення права користування земельною ділянкою та укладення договору оренди земельної ділянки. Тобто, взятий Харківською міською радою у мировій угоді обов`язок щодо надання в оренду земельної ділянки саме ОСОБА_1 без проведення земельних торгів виходить за межі її повноважень, суперечить закону, посилює соціальну нерівність та непрозорий перерозподіл землі. Таким чином, оскільки умови мирової угоди суперечать нормам законодавства, то суд першої інстанції повинен був відмовити у її затвердженні і продовжувати розгляд справи по суті. Отже, умови мирової угоди не містять жодних законних поступок з боку відповідача щодо предмета спору. При цьому, порушені інтереси територіальної громади залишаються не захищеними, а затвердження мирової угоди суперечить вимогам закону та порушує права територіальної громади в особі Харківської міської ради;
якщо в касаційній скарзі оскаржується ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі у зв`язку із затвердженням мирової угоди, після її перегляду в апеляційному порядку, така касаційна скарга є касаційною скаргою саме на ухвалу про закриття провадження у справі в частині її висновків щодо наявності підстав для закриття провадження у справі згідно з пунктом 5 частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку із затвердженням мирової угоди, яка відповідно до пункту 15 частини першої статті 353 та пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України підлягає касаційному оскарженню.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 953/8997/24 та витребувано справу із суду першої інстанції.
У лютому 2026 року матеріали електронної справи № 953/8997/24 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2026 року в задоволенні клопотання заступника керівника Харківської обласної прокуратури про розгляд касаційної скарги за участі представника Офісу Генерального прокурора відмовлено; у задоволенні клопотання заступника керівника Харківської обласної прокуратури про повідомлення сторін, Харківської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора про дату, час та результати розгляду касаційної скарги відмовлено; справу № 953/8997/24 призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у кількості п`яти суддів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 21 жовтня 2025 року зазначено, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).
Позиція Верховного Суду
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).
Договір є універсальним регулятором приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Сторони можуть примиритися, у тому числі шляхом медіації, на будь-якій стадії судового процесу. Результат домовленості сторін може бути оформлений мировою угодою (частина сьома статті 49 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 207 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.
Частиною п`ятою статті 207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.
Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом (пункт 5 частини першої статті 255 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Мирова угода є юридичним документом, який створюється сторонами процесу і затверджується судом з метою вирішення спору шляхом досягнення взаємної згоди. Загальний наслідок укладення мирової угоди полягає в тому, що сторони приймають умови, які для них є прийнятними, замість того, щоб покладати вирішення спору на суд. Тому припинення судового процесу та закриття провадження у справі, за змістом частини четвертої статті 207 ЦПК України, є безальтернативним результатом затвердження судом мирової угоди. За своїм змістом процедура закінчення розгляду справи укладенням мирової угоди складається з декількох послідовних дій, що вчиняються сторонами та судом: 1) сторони справи укладають мирову угоду; 2) сторони повідомляють суд про укладання мирової угоди, подавши до суду спільну письмову заяву про це; 3) суд роз`яснює сторонам наслідки укладення сторонами мирової угоди; 4) суд перевіряє: чи не обмежені представники сторін вчинити дії з укладання мирової угоди; чи мирова угода укладається сторонами на підставі взаємних поступок; чи стосується мирова угода лише прав та обов`язків сторін; якщо у мировій угоді сторони вийшли за межі предмета спору, то чи мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб; 5) суд постановляє ухвалу, якою: затверджує мирову угоду; вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету; закриває провадження у справі. Затвердження мирової угоди змістовно є сукупністю процесуальних дій і рішень суду та сторін справи, які становлять системну послідовність (див. постанову Велика Палата Верховного Суду від 27 листопада 2024 року в справі № 185/8179/22 (провадження № 14-84цс24)).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2025 року в справі № 132/50/24 (провадження № 61-17155св24), на яку є посилання у касаційній скарзі, вказано, що 
«Затверджуючи укладену між Калинівською міською радою Вінницької області та ОСОБА_1 мирову угоду, суд апеляційної інстанції виходив із того, що вона укладена з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок, стосується прав та обов`язків сторін, не суперечать законодавству України та не порушує прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб.
З таким висновком суду погодитись не можна з огляду на таке.
Так, предметом позову є визнання права комунальної власності на самочинно збудовані відповідачем будівлі та споруди на землі, яка перебуває у комунальній власності Калинівської міської ради.
Вказана вимога є односторонньою, будь-яких зустрічних позовних вимог відповідачем не заявлено, отже врегулювання спору можливе лише задоволенням/відмовою щодо наявних позовних вимог. Отже, відмова відповідача від стягнення витрат на будівництво не є передбаченою законом поступкою для вирішення спору, оскільки таких вимог ОСОБА_1 в межах цієї справи заявлено не було, а сторони, укладаючи на таких умовах мирову угоду, вийшли за межі предмета спору.
Враховуючи, що сторони можуть вийти за межі предмета спору лише у випадку, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб (частина перша статті 207 ЦПК України), суд апеляційної інстанції повинен був перевірити такі обставини.
Суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що не відповідає чинному законодавству і є порушенням прав громадян на приватизацію/надання у користування земельною ділянкою пункт 3 мирової угоди».
За змістом частин першої - третьої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу (частини перша-третя статті 124 ЗК України). Земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 134 ЗК України). Земельне законодавство базується на принципах, зокрема, забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення гарантій прав на землю (пункти «б», «ґ» статті 5 ЗК України). Законодавець, запроваджуючи регулювання щодо надання землі у користування, не міг мати на меті стимулювання зловживань, посилення соціальної нерівності і спрямованість на неправовий та непрозорий перерозподіл основного національного багатства - землі. Отже, відповідне законодавство слід тлумачити таким чином, що за наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності в оренду - право оренди такої земельної ділянки підлягає продажу на конкурентних засадах (земельних торгах). Таким чином, лише після проведення земельних торгів у формі аукціону укладається відповідний договір (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16 (провадження № 14-28цс20)).
У справі, що переглядається:
затверджуючи укладену між Харківською міською радою та ОСОБА_1 мирову угоду, суд першої інстанції виходив із того, що така укладена із метою врегулювання спору на основі взаємних поступок, стосується прав та обов`язків сторін, не суперечать нормам законодавства та не порушує прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції погодився;
проте суди не врахували, що предметом позову у цій справі є зобов`язання відповідача звільнити земельну ділянку від самочинно побудованої нежитлової будівлі, а також вимога про закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи на відповідний об`єкт нерухомого майна. Об`єкт самочинного будівництва, який належить відповідачу, зведено на земельній ділянці, що перебуває у комунальній власності Харківської міської ради;
вказана вимога є односторонньою, будь-яких зустрічних позовних вимог відповідачем не заявлено, отже врегулювання спору можливе лише задоволенням/відмовою щодо наявних позовних вимог. При цьому, сторони, укладаючи на таких умовах мирову угоду, вийшли за межі предмета спору;
сторони можуть вийти за межі предмета спору лише у випадку, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб (частина перша статті 207 ЦПК України), а суд повинен перевірити такі обставини. Проте суди не звернули уваги на те, що не відповідає чинному законодавству і є порушенням прав громадян на приватизацію/надання у користування земельною ділянкою пункт 1 мирової угоди. Відповідно до цього пункту мирової угоди сторони домовились, що відповідач зобов`язується протягом шести місяців з дати прийняття рішення Харківською міською радою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 звернутись до Харківської міської ради із заявою про затвердження проекту відведення земельної ділянки та надання в оренду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «A-1», а позивач зобов`язується розглянути таку заяву відповідно до вимог земельного та містобудівного законодавства України. З урахуванням викладеного, фактично взятий Харківською міською радою у мировій угоді обов`язок щодо початку процедури надання в оренду земельної ділянки саме ОСОБА_1 без проведення земельних торгів виходить за межі її повноважень, суперечить закону, посилює соціальну нерівність та непрозорий перерозподіл землі. Таким чином, оскільки умови мирової угоди суперечать нормам законодавства, то суд першої інстанції повинен був відмовити у її затвердженні і продовжувати розгляд справи по суті;
крім того, умови мирової угоди не містять жодних законних поступок з боку відповідача щодо предмета спору.
Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).
Частиною четвертою статті 406 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
За таких обставин суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, зробив помилковий висновок про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі. Тому ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції належить скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції прийняті без додержання норм процесуального права. Таким чином, касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржені судові рішення скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Щодо розподілу судових витрат
Згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
З урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Харківської міської ради задовольнити.
Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 24 січня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Київського районного суду м. Харкова від 24 січня 2025 року та постанова Харківського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року втрачають законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий В. І. Крат
Судді: Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко