ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/7174/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.,
за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представників учасників справи:
позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом - Акціонерного товариства «Комінбанк» (далі - АТ «Комінбанк») - Нестеров Е.Г. (адвокат),
відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас» (далі - ТОВ «Компас», скаржник) - Івтушок С.В. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ТОВ «Компас»
на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 (суддя: Чинчин О.В.),
додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 (суддя: Чинчин О.В.),
постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 (судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В., Коротун О.М.) та
постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 (судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В., Коротун О.М.),

у справі за первісним позовом АТ «Комінбанк»
до ТОВ «Компас»
про розірвання договору та стягнення заборгованості у розмірі 1 694 544,00 грн,

та за зустрічним позовом ТОВ «Компас»
до АТ «Комінбанк»
про стягнення заборгованості у розмірі 2 765 033,39 грн.

ВСТУП

Спір у справі за первісним позовом виник щодо наявності/відсутності підстав для розірвання договору та стягнення з ТОВ «Компас» заборгованості та наявності/відсутності підстав для стягнення з АТ «Комінбанк» заборгованості та збитків за зустрічним позовом. 

ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог
1.1. АТ «Комінбанк» звернулося до суду з позовом до ТОВ «Компас» про розірвання договору оренди нежитлових приміщень від 15.02.2022 (далі - договір оренди) та стягнення заборгованості в розмірі 1 694 544,00 грн. 

1.1.1. Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для розірвання договору оренди та стягнення авансового платежу за перший повний місяць оренди офісної будівлі.

1.2. ТОВ «Компас» звернулося до суду із зустрічним позовом до АТ «Комінбанк» про стягнення заборгованості у розмірі 2 361 056, 00 грн та збитків у розмірі 403 977,39 грн.

1.2.1. Зустрічний позов обґрунтовано неналежним виконанням АТ «Комінбанк» зобов`язань за договором оренди.

2. Короткий зміст судових рішень
2.1. Господарський суд міста Києва рішенням від 29.10.2025 первісний позов АТ «Комінбанк» задовольнив частково. 

Стягнув з ТОВ «Компас» на користь АТ «Комінбанк» заборгованість у розмірі 1 694 544 грн та судовий збір у розмірі 20 334,53 грн. В іншій частині первісного позову відмовив. 

Зустрічний позов ТОВ «Компас» задовольнив частково. Стягнув з АТ «Комінбанк» на користь ТОВ «Компас» заборгованість у розмірі 2 361 056,00 та судовий збір у розмірі 28 332,67 грн. В іншій частині зустрічного позову відмовив. 

Зарахував вимоги АТ «Комінбанк» в рахунок вимог ТОВ «Компас», стягнув з АТ «Комінбанк» на користь ТОВ «Компас» заборгованість у розмірі 674 570,14 грн.

2.2. Господарський суд міста Києва додатковим рішенням від 18.11.2025 заяву ТОВ «Компас» про ухвалення додаткового рішення задовольнив частково, стягнув з АТ «Комінбанк» на користь ТОВ «Компас» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. В іншій частині заяви відмовив.

2.3. Північний апеляційний господарський суд постановою від 18.02.2026 рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 скасував в частині задоволення зустрічного позову та ухвалив в цій частині нове рішення, яким пункти 4, 5, 7 виклав у іншій редакції. 

Зустрічний позов ТОВ «Компас» задовольнив частково. Стягнув з АТ «Комінбанк» на користь ТОВ «Компас» заборгованість у розмірі 488 911,64 грн та судовий збір у розмірі 5 866,94 грн. 

Зарахував вимоги АТ «Комінбанк» в рахунок вимог ТОВ «Компас», стягнув з ТОВ «Компас» на користь АТ «Комінбанк» заборгованість у розмірі 1 225 906, 89 грн. 

В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 залишив без змін.

Стягнув з ТОВ «Компас» на користь АТ «Комінбанк» судовий збір за розгляд апеляційної скарги у суді апеляційної інстанції у розмірі 8 800,41 грн.

2.4. Північний апеляційний господарський суд постановою від 09.03.2026 додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 змінив та виклав резолютивну частину додаткового рішення в іншій редакції.

Заяву ТОВ «Компас» про ухвалення додаткового рішення задовольнив частково, стягнув з АТ «Комінбанк» на користь ТОВ «Компас» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

В іншій частині заяви ТОВ «Компас» про ухвалення додаткового рішення відмовив.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1. ТОВ «Компас» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить:
- скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 у справі №910/7174/25 в частині задоволених вимог за первісним позовом про стягнення заборгованості у розмірі 1 694 544 грн і судового збору та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у позові відмовити повністю;
- скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 у справі №910/7174/25 в частині висновків, викладених у мотивувальній частині зазначених рішень про те, що договір оренди нежитлових приміщень за адресою: Київ, вул. Немировича-Данченка, 16 від 15.02.2022 є розірваним з 30.09.2022;
- скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 у справі №910/7174/25 в частині залишення без задоволення апеляційної скарги ТОВ «Компас», задоволення апеляційної скарги АТ «Комінбанк» щодо скасування рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 у справі №910/7174/25 в частині задоволення зустрічного позову та ухвалення в цій частині нового рішення та залишити в цій частині рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 у справі №910/7174/25 без змін;
- скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 у справі №910/7174/25 в частині відмови у стягненні судових витрат ТОВ «Компас» з АТ «Комінбанк» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з АТ «Комінбанк» на користь ТОВ «Компас» судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи №910/7174/25 Господарським судом міста Києва в повному обсязі у розмірі 125 600,60 грн, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу. 

3.2. ТОВ «Компас» у касаційній скарзі зазначило, що попередній розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених ТОВ «Компас» при розгляді справи в суді касаційної інстанції становить 86 468,60 грн. Остаточний розрахунок судових витрат понесених ТОВ «Компас» у зв`язку з судовим розглядом справи у суді касаційної інстанції разом із відповідними документами, що підтверджують зазначені витрати, в тому числі докази щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, будуть надані ТОВ «Компас» за підсумками фактично понесених судових витрат за результатами судового розгляду справи, у порядку передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Узагальнені доводи касаційної скарги (нова редакція) 
4.1. З посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає про те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, а саме:

4.1.1. статтю 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 22.06.2022 у справі №904/5429/18, від 28.04.2021 у справі №910/9351/20, від 31.03.2021 у справі №923/875/19, від 15.10.2020 у справі №904/5525/18, від 14.05.2020 у справі №910/7515/19 щодо застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки);
4.1.2. статтю 1212 ЦК України без урахування правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 (провадження №14-32цс19) про те, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України;

4.1.3. статтю 1212 ЦК України без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 04.08.2021 у справі №185/446/18 (провадження №61-434св20), від 11.01.2023 у справі №548/741/21 (провадження №61-1022св22) про те, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї немає зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів;

4.2. Із посиланням на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України та пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України скаржник вказує на те, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази та порушили норми процесуального права, а саме: частину другу статті 237 ГПК України, частину першу статті 75 ГПК України, частини першу, четверту та п`яту статті 236 ГПК України.

4.3. Суди попередніх інстанцій при ухваленні додаткового рішення від 18.11.2025 та постанови від 09.03.2026 у справі №910/7174/25 неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, а саме:
- частину четверту статті 126 ГПК України, статтю 627 ЦК України та статтю 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.12.2021 у справі №922/3812/19, від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, від 20.07.2021 у справі №922/2604/20 (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України);
- частини першу, четверту та п`яту статті 236 ГПК України - суди не здійснили повного та всебічного з`ясування обставин, на які посилалося ТОВ «Компас» у заяві про ухвалення додаткових судових рішень та не дослідили належним чином усі наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності (пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України та пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України).

5. Позиція інших учасників справи 
5.1. У відзиві на касаційну скаргу АТ «Комінбанк» заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх незаконність та необґрунтованість, і просить касаційну скаргу залишити без задоволення. 

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6.1. Листом №04.6/400 від 26.01.2022 АТ «Комінбанк» запропонувало до розгляду ТОВ «Компас» перелік робіт з метою приведення потенційного об`єкту оренди у стан, що відповідає потребам орендаря, а також просило погодити проведення комплексу заходів щодо адаптації об`єкта оренди. 

6.2. У відповідь листом №1-01/22 від 31.01.2022 ТОВ «Компас» погодило принципові позиції проведення комплексу заходів адаптації офісної будівлі для розміщення головного офісу та відділення АТ «Комінбанк».

6.3. Листом №04.6/729 від 14.02.2022 АТ «Комінбанк» надало пропозиції щодо розподілу фінансування, кошторису та термінів виконання проведення комплексу заходів адаптації офісної будівлі для розміщення головного офісу та відділення АТ «Комінбанк». Влаштування головного офісу та відділення АТ «Комінбанк» було оцінено у 2 018 000 грн, з яких 519 000 грн за рахунок ТОВ «Компас».

6.4. АТ «Комінбанк» (орендар) та ТОВ «Компас» (орендодавець) 15.02.2022 уклали договір оренди нежитлових приміщень за адресою: Київ, вул. Немировича-Данченка, 16, відповідно до умов якого орендодавець передає орендарю в оренду (строкове користування) об`єкт оренди на строк оренди на умовах сплати орендної плати та на інших умовах, встановлених договором оренди. 

6.5. Згідно з Розділом 1.01 договору об`єктом оренди є цілісний майновий комплекс, що включає будівлю, земельну ділянку, рухоме майно та майно, що знаходиться на земельній ділянці, який орендар передає у строкове користування орендодавцеві за даним договором оренди; 

«Строк оренди» означає 35 (тридцять п`ять) місяців з дати початку строку оренди; 
«Дата початку строку оренди» означає дату підписання сторонами акта приймання-передачі орендарю об`єкта оренди відповідно до Розділу 6.01(a). Ця дата є одночасно датою початку нарахування та сплати орендної плати.

«Орендна плата» означає суму щомісячного платежу орендаря орендодавцю за користування об`єктом оренди, яка сплачується, починаючи з дати початку строку оренди, у розмірі та порядку, що встановлені статтею IV.

«Експлуатаційні витрати» означає усі кошти, сплачені орендодавцем у зв`язку з наданням орендарю послуг з управління об`єктом оренди, включаючи, але не обмежуючись будь-якими витратами, сплаченими орендодавцем компаніям, організаціям, установам, фізичним особам, які надають послуги з утримання об`єкта оренди в справному та безпечному стані відповідно до вимог, встановлених виробниками елементів Інженерної інфраструктури, за винятком послуг з прибирання, зазначених у Розділі 6.02. Експлуатаційні витрати включено до орендної плати.
«Послуги з управління об`єктом оренди» означає послуги, що надаються орендарю працівниками орендодавця та/або працівниками найнятої орендодавцем компанії з метою утримання об`єкта оренди в справному та безпечному стані.

«Комунальні послуги» означає послуги спеціалізованих підприємств для забезпечення будівлі холодною та гарячою водою, водовідведенням, електропостачанням, опаленням, вартість яких оплачує орендар.

«Вартість комунальних послуг» означає витрати орендаря на оплату комунальних послуг, яка залежить від тарифів на електроенергію, послуги водопостачання, водовідведення та опалення, від вартості послуг відповідних підприємств/організацій і визначається на підставі показників відповідних лічильників та на підставі рахунків відповідних підприємств (організацій), як це передбачено у Розділі 5.03(g). Вартість комунальних послуг не включено до орендної плати.

6.6. Відповідно до пункту а) розділу 3.01 договору орендар може направити орендодавцю письмову пропозицію про виконання робіт за рахунок орендаря з метою приведення об`єкта оренди у стан, що відповідає потребам орендаря. Такі роботи виконуються тільки за письмовою згодою орендодавця. Якщо такі роботи є будівництвом, реконструкцією, капітальним чи поточним ремонтом або іншими поліпшеннями об`єкта оренди, які не можуть бути відокремлені від об`єкта оренди без його пошкодження, у значенні термінів «будівництво», «реконструкція», «капітальний ремонт», «поточний ремонт», «поліпшення об`єкта нерухомого майна», «проектування» відповідно до законодавства України, то ці роботи виконує за рахунок орендаря тільки орендодавець або найнятий ним підрядник. Правовідносини щодо виконання таких робіт регулюються, крім положень цього Розділу, всіма застосовними положеннями Розділу 5.05. Орендар оплачує виконання таких робіт, включно з проектуванням (якщо проектування є необхідним), придбанням необхідних матеріалів та обладнання, авансом.

6.7. Згідно з пунктом b) розділу 3.01 договору якщо орендар заявить про потребу в таких поліпшеннях об`єкта оренди, для здійснення яких необхідно виконати ремонтно-будівельні роботи обов`язково на підставі проектної документації (з огляду на складність робіт та/або вимоги законодавства), сторони проводять переговори з цього питання. У разі досягнення згоди сторони укладають додаткову угоду до договору оренди, якою визначають обсяги, порядок виконання проектних та ремонтно-будівельних робіт, порядок фінансування орендарем проектних та ремонтно-будівельних робіт та всі інші пов`язані з такими роботами питання. Сторони можуть укласти додаткову угоду до договору оренди про виконання робіт зі зміни об`єкта оренди й в інших випадках.

6.8. Сторони домовились, що порядок та умови виконання ремонтно-будівельних робіт за рахунок орендаря з метою приведення об`єкта оренди у стан, що відповідає потребам орендаря, які виконуються після укладення договору оренди, але до дати початку строку оренди, сторони визначать у додатковій угоді до договору оренди. (пункт с) розділу 3.01 договору).

6.9. У пункті а) розділу 4.01 договору розмір орендної плати на місяць складає еквівалент у гривні 50 000,00 доларів США, крім того ПДВ за ставкою 20% складає еквівалент у гривні 10 000,00 доларів США, а всього разом з ПДВ - еквівалент у гривні 60 000,00 доларів США (шістдесят тисяч доларів нуль центів США), що на дату підписання сторонами договору оренди з розрахунку офіційного курсу Національного Банку України 28,5355 грн за один долар США, становить, відповідно, 1 426 775,00 грн, крім того ПДВ 285 355,00 грн, а всього разом з ПДВ 1 712 130,00 грн на місяць.

6.10. Згідно з пунктом d) розділу 4.01 договору орендар сплачує орендодавцю орендну плату у гривні на підставі рахунків орендодавця за кожний календарний місяць оренди авансом не раніше 10-го та не пізніше 15-го числа поточного місяця оренди шляхом переказу орендної плати на Банківський рахунок орендодавця. Орендар сплачує орендодавцю орендну плату за перший повний місяць оренди авансом протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати підписання сторонами договору оренди.

6.11. Пунктом «f» розділу 4.01 договору передбачено, що орендар звільняється від сплати орендної плати за весь час, протягом якого орендар не використовує об`єкт оренди за цільовим призначенням через наступні обставини, за які орендар не відповідає:
- 1) форс-мажорні обставини (повені, зсуви, пожежі, землетруси, війни, громадські заворушення тощо), внаслідок яких будівля стає повністю непридатною для використання за цільовим призначенням або орендар втратив можливість доступу до об`єкта оренди;
- 2) пошкодження з вини орендодавця або третіх осіб, не пов`язаних з орендарем, електромережі як частини Інженерної інфраструктури, внаслідок якого унеможливлено забезпечення будівлі електропостачанням протягом більш як 24 години поспіль;
- 3) пошкодження з вини орендодавця або третіх осіб, не пов`язаних з орендарем, системи водопостачання або каналізації як частини інженерної інфраструктури, внаслідок якого унеможливлено забезпечення будівлі холодною водою або водовідведенням або внаслідок якого сталося підтоплення Будівлі і унеможливлено використання будівлі за цільовим призначенням протягом більш як 24 години поспіль;
- 4) руйнування конструктивних елементів будівлі та/або елементів Інженерної інфраструктури, внаслідок якого використання будівлі є небезпечним для життя та/або здоров`я осіб, що перебувають в будівлі.
6.12. Відповідно до пункту «g» розділу 4.01 договору розмір орендної плати за перший календарний місяць оренди 2022 року складає одну тридцяту частину (або одну тридцять першу частину - залежно від того, який саме місяць є першим) розміру орендної плати, встановленого в Розділі 4.01(а), помножену на кількість днів оренди від дати початку строку оренди до останнього дня цього місяця.

6.13. У розділі 5.01 договору визначено, що орендар зобов`язаний сплачувати орендодавцю орендну плату, компенсацію вартості комунальних послуг, вартість ремонтних робіт з усунення пошкоджень об`єкта оренди, що виникли з вини орендаря, та інші платежі за договором оренди в порядку та строки, встановлені договором оренди.

6.14. Згідно з пунктом «g» розділу 5.03 договору орендар зобов`язаний компенсувати вартість комунальних послуг, сплачених орендодавцем, шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок орендодавця, починаючи з дня, наступного за днем підписання сторонами договору оренди, а якщо цей день є неробочим - то починаючи з найближчого робочого дня. Якщо перший день, за який орендар зобов`язаний компенсувати орендодавцю вартість комунальних послуг, не є першим днем календарного місяця, орендар компенсує вартість комунальних послуг за перший місяць дії договору оренди пропорційно до частки календарних днів цього місяця, протягом яких діяв договір оренди. Обов`язок орендодавця надати орендарю рахунок-фактуру вважається виконаним належним чином з моменту отримання орендарем оригіналу зазначеного рахунку у письмовій формі. Вартість комунальних послуг підлягає компенсації орендарем протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дати отримання орендарем оригіналу відповідного рахунку-фактури від орендодавця. 

6.15. Відповідно до пункту а) розділу 6.01 договору орендодавець зобов`язаний передати орендарю об`єкт оренди в стані, придатному для використання за Цільовим призначенням. В день передачі сторони зобов`язані підписати Акт приймання-передачі, який за формою та змістом має відповідати вимогам, наведеним в Додатку 3.

6.16. Пунктом а) розділу 6.06 договору передбачено, що якщо об`єкт оренди або його складові будуть зруйновані чи пошкоджені повністю або частково з будь-якої причини, сторона, що виявила пошкодження, зобов`язана повідомити про це іншу сторону протягом 24 годин. Протягом трьох днів з дня виявлення пошкодження сторони зобов`язані скласти та підписати дефектний акт, в якому визначити причини такого пошкодження та чи несе орендар відповідальність за пошкодження відповідно до Розділу 5.07(b). Ремонтні роботи з усунення пошкоджень, що виникли з вини орендаря відповідно до Розділу 5.07(b).

6.17. Згідно з пунктом с) розділу 6.06 договору ремонтні роботи з усунення пошкоджень, що виникли з вини орендаря відповідно до Розділу 5.07(b), орендодавець виконує за умови оплати орендарем вартості таких ремонтних робіт. Після підписання Сторонами дефектного акта, в якому визначено перелік пошкоджень, що виникли з вини орендаря, орендодавець обирає підрядника (постачальника), що безпосередньо виконуватиме ремонтні роботи (поставлятиме ремонтні матеріали), за участю якого складається кошторис на виконання ремонтних робіт (поставку ремонтних матеріалів). Орендодавець надає орендарю копію договору підряду (поставки) на виконання ремонтних робіт (поставку) з усунення пошкоджень, що виникли з вини Орендаря, разом з кошторисом. Орендар протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з моменту отримання кошторису на виконання ремонтних робіт (поставку) зобов`язаний оплатити вартість ремонтних робіт (поставки) з усунення пошкоджень, що виникли з вини орендаря.

6.18. Договір оренди може бути достроково розірваний орендодавцем односторонньому порядку шляхом письмового повідомлення орендаря менш ніж за один місяць також у випадку, коли:
- орендар без письмового дозволу орендодавця здійснив поліпшення об`єкта оренди, зокрема але не виключно, не погодив з орендодавцем, проекти (креслення) таких поліпшень, перелік застосованих матерів та/або технології здійснення поліпшень, та
- після здійснення зазначених поліпшень об`єкта оренди орендодавець письмово повідомив орендаря про необхідність їх усунення, та
- після того, як орендар отримав від орендодавця вищезазначене повідомлення, орендар не усунув такі поліпшення протягом (тридцяти) днів (пункт b) розділу 8.01 договору).

6.19. Згідно з пунктом с) розділу 8.01 договору кожна сторона має право достроково розірвати договір оренди в односторонньому порядку за умови письмового попередження іншої сторони за три місяці до дати розірвання договору. Таке розірвання не звільняє сторони від виконання усіх передбачених договором оренди обов`язків до моменту його розірвання і проведення остаточних розрахунків між сторонами.

6.20. Відповідно до розділу 11.05 Договору цей Договір оренди набирає чинності з дати підписання його сторонами.

6.21. На виконання умов договору оренди ТОВ «Компас» виставило АТ «Комінбанк» рахунок на оплату №1 від 16.02.2022 на суму в розмірі 1 694 544,00 грн, який сплачений останнім у повному обсязі, що підтверджується меморіальним ордером №227771 від 17.02.2022 на суму в розмірі 1 694 544,00 грн із зазначенням призначення платежу: «авансовий платіж за перший повний місяць оренди». 

6.22. Листом від 30.06.2022 ТОВ «Компас» запропонувало АТ «Комінбанк» достроково 30.06.2022 розірвати за взаємною згодою сторін договір оренди, до якого було долучено проєкт угоди на 3 арк. у 2 примірниках.

6.23. У відповідь АТ «Комінбанк» листом №04.6/2363 від 25.07.2022 повідомив, що не заперечує проти дострокового розірвання договору оренди. На підставі листа-погодження орендодавця (вих. №1-01/22 від 31.01.2022) банком розпочато комплекс заходів з адаптації будівлі для розміщення головного офісу та відділення АТ «Комінбанк», проте заходи з адаптації будівлі були припиненні орендарем через збройну агресію РФ. Для врегулювання правовідносин сторін запропоновано скласти Дефектний акт з метою формування кошторису на виконання ремонтних робіт (поставку ремонтних матеріалів) для завершення ремонтних робіт, розпочатих орендарем, зарахувати сплачену авансом орендну плату в рахунок завершення ремонтних робіт об`єкту оренди.

6.24. Листом №06.2/1845 від 25.04.2025 АТ «Комінбанк» повідомило ТОВ «Компас» про розірвання договору оренди від 15.02.2022 та просило повернути грошові кошти у розмірі 1 694 544 грн, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 25.04.2025, фіскального чеку, накладної, роздруківкою з офіційного вебсайту АТ «Укрпошта». 

6.25. У відповідь ТОВ «Компас» листом №1/06-2025 від 16.06.2025 повідомило орендаря про наявність заборгованості з оплати комунальних витрат, до якого долучило копії рахунків фактур за період з 15.02.2022 до 15.02.2025, копії рахунків підприємств, які надають комунальні послуги на 165 арк., що підтверджується копіями описів вкладення у цінний лист від 18.06.2025, фіскальних чеків, накладних.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
7.1. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2026 для розгляду справи №910/7174/25 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.

7.2. Верховний Суд ухвалою від 09.04.2026 відкрив касаційне провадження у справі №910/7174/25 за касаційною скаргою ТОВ «Компас» на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

7.3. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.4. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій. 
8.1. Предметом касаційного перегляду у цій справі є:
- рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції в частині задоволених вимог за первісним позовом про стягнення з ТОВ «Компас» заборгованості у розмірі 1 694 544 грн; 
- постанова суду апеляційної інстанції в частині залишення без задоволення апеляційної скарги ТОВ «Компас», задоволення апеляційної скарги АТ «Комінбанк» щодо скасування рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 у справі №910/7174/25 в частині задоволення зустрічного позову та ухвалення в цій частині нового рішення; 
- додаткове рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції в частині відмови у стягненні судових витрат ТОВ «Компас» з АТ «Комінбанк».

8.1.1. Судові рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про стягнення з АТ «Комінбанк» збитків не оскаржується ТОВ «Компас», а тому Судом не переглядаються. 

8.2. Верховний Суд на підставі встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, здійснює перевірку застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права і зазначає таке.

8.3. Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.4. При цьому, самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено у касаційній скарзі), покладається на скаржника.

8.5. Касаційне провадження у справі відкрито на підставі, зокрема, пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

8.6. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

8.7. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) спірні питання виникли у подібних правовідносинах; (2) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду.

8.8. Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у пунктах 25, 26, 32 постанови від 12.10.2021 у справі №233/2021/19.

8.9. Щодо до того, що вважається правовим висновком Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі №191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

8.10. Підставою для касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

8.11. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, за цією підставою касаційного оскарження обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.12. Як неодноразово наголошував Верховний Суд, правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.

8.13. Верховний Суд виходить також з того, що досліджуючи доцільність посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: (1) чи є правовідносини подібними та (2) чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на відповідні законодавчі акти. У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних нормативно-правових актів.

8.14. Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у своїй діяльності формулює правові висновки у справах з огляду на встановлені судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами з огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі.

8.15. Верховний Суд виходить з того, що суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування таких правових висновків у кожній конкретній справі. Схожа правова позиція є усталеною та сформована у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №154/3029/14-ц.

8.16. Так, за доводами касаційної скарги, суди попередніх інстанцій не врахували правові позиції Верховного Суду, яка викладені у низці постанов Верховного Суду у подібних правовідносинах (див. пункти 4.1.1.- 4.1.3. цієї постанови).

8.17. Надаючи оцінку наведеним доводам скаржника, колегія суддів виходить з такого.

8.18. У справі, що переглядається, предметом первісного позову є розірвання договору оренди та стягнення з ТОВ «Компас» авансового платежу за перший повний місяць оренди офісної будівлі, а предметом зустрічного позову є стягнення з АТ «Комінбанк» заборгованості та збитків. 

8.19. Звертаючись з первісними позовними вимогами, позивач зазначив про неналежне виконання відповідачем за зустрічним позовом своїх зобов`язань щодо повернення сплачених грошових коштів у повному обсязі, у зв`язку з чим просив розірвати договір оренди та стягнути з ТОВ «Компас» на користь АТ «Комінбанк» авансовий платіж за перший повний місяць оренди у розмірі 1 694 544 грн.

8.20. Заперечуючи проти первісного позову, відповідач зазначив, що орендар розпочав, але не закінчив роботи у будівлі, що спричинило неможливість користування нею. Зазначене змусило ТОВ «Компас» здійснювати витрати на приведення будівлі до належного стану у розмірі 100 326,39 грн, сплачених за послуги підрядної організації ТОВ «Альтіус-Пром» згідно з договором підряду від 24.06.2022 №2306; 303 651 грн - документально підтверджених витрат на придбання будівельних та інших матеріалів для виконання робіт із приведення будівлі до належного стану. Витрати (збитки) орендодавця щодо відновлення будівлі, понесені внаслідок незавершення орендарем робіт, які підлягають компенсації орендарем складають 403 977,39 грн. 15.01.2025 строк дії договору оренди закінчився. 

8.21. Обґрунтовуючи заявлені зустрічні позовні вимоги, позивач за зустрічним позовом зазначав, що відповідач за зустрічним позовом неналежним чином виконав свої зобов`язання щодо сплати комунальних послуг за період з 15 лютого 2022 року до 15 січня 2025 року, а саме 1 473 441,00 грн - вартість електропостачання в будівлі; 855 944,00 грн - вартість опалення будівлі (постачання теплової енергії); 31 671,00 грн - вартість водопостачання і водовідведення. Таким чином, позивач за зустрічним позовом просив суд стягнути з АТ «Комінбанк» на його користь заборгованість у розмірі 2 361 056, 00 грн та збитки щодо відшкодування вартості відновлювальних робіт у розмірі 403 977,39 грн.

8.22. Заперечуючи проти зустрічного позову, відповідач зазначив, що фактом початку та відповідно припинення правовідносин є підписання акта приймання-передачі нерухомого майна як від орендаря до орендодавця, так і від орендодавця до орендаря. Матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів підписання акта приймання-передачі об`єкта оренди. Таким чином, відсутність підписаного сторонами акту приймання-передачі об`єкта оренди, свідчить про відсутність факту початку договірних правовідносин з оренди нерухомого майна згідно з договором оренди. Крім того, матеріали справи не містять доказів виставлення рахунків на компенсацію вартості комунальних послуг, як передбачено абзацом 3 пункту g договору оренди.
8.23. Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив, зокрема, з такого.

8.23.1. Сторони у договорі оренди передбачили, що початок строку оренди пов`язується саме з підписанням сторонами Акта приймання-передачі, іншого строку, з яким пов`язується дата початку оренди приміщення сторони у договорі не визначили. У поданих заявах по суті справи сторони не заперечували той факт, що Акт приймання-передачі на виконання умов договору оренди ними підписаний не був, а тому відповідно до частини першої статті 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. 

8.23.2. Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження надсилання ТОВ «Компас» листа від 30.06.2022 й отримання його орендарем, проте, з огляду на лист АТ «Комінбанк» №04.6/2363 від 25.07.2022, в якому останній повідомив про отримання листа від 30.06.2022, а за умовами договору оренди достатньо лише письмово попередити іншу сторону за три місяці до дати розірвання договору, суд першої інстанції прийняв до уваги дату, вказану на листі орендодавця. Суд першої інстанції дійшов висновку, що орендодавець фактично скористався своїм правом на одностороннє розірвання договору оренди на підставі пункту с) розділу 8.01 договору, а тому цей договір є розірваним з 30.09.2022.

8.23.3. З моменту розірвання договору оренди правова підстава для перебування у ТОВ «Компас» грошових коштів, перерахованих на виконання умов договору, відпала.

8.23.4. Щодо зустрічного позову суд першої інстанції зазначив, що сторони у договорі оренди, користуючись принципом свободи договору, передбачили обов`язок орендаря компенсувати вартість комунальних послуг, сплачених орендодавцем, шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок орендодавця, починаючи з дня, наступного за днем підписання сторонами договору оренди. При цьому, цей строк не пов`язується саме з моментом підписання сторонами Акта приймання-передачі. З урахуванням пункту «g» розділу 5.03 договору оренди суд першої інстанції дійшов висновку, що обов`язок АТ «Комінбанк» з оплати вартості комунальних послуг у загальному розмірі 2 361 056 грн на момент розгляду цієї справи настав. Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76- 79 ГПК України на підтвердження сплати АТ «Комінбанк» грошових коштів ТОВ «Компас» в розмірі 2 361 056 грн. 

8.23.5. Суд першої інстанції дійшов висновку, що ТОВ «Компас» не довів наявності усіх елементів складу правопорушення, необхідних для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, оскільки ТОВ «Компас» не довело об`єктивну та суб`єктивну сторони спричинених АТ «Комінбанк» збитків, причинно-наслідковий зв`язок між діями та понесеними ТОВ «Компас» збитками саме у розмірі 403 977,39 грн, вини АТ «Комінбанк» у заподіянні цих збитків.

8.24. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній постанові дійшов таких висновків.

8.24.1. Колегія суддів погодилася з висновком суду першої інстанції, що орендодавець фактично скористався своїм правом на одностороннє розірвання договору оренди на підставі пункту с) розділу 8.01 договору, а тому цей договір є розірваним з 30.09.2022 на підставі п. с) розділу 8.01 договору. Суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для розірвання вказаного договору у судовому порядку, а тому колегія суддів визнала безпідставними та відхилила доводи ТОВ «Компас» в частині того, що договір оренди не є розірваним з 30.09.2022. 

8.24.2. Суд апеляційної інстанції зазначив, що з моменту розірвання договору оренди правова підстава для перебування у ТОВ «Компас» грошових коштів, перерахованих на виконання умов договору, відпала. За таких підстав, колегія суддів погодилася із судом першої інстанції, що позовні вимоги АТ «Комінбанк» про стягнення з ТОВ «Компас» перерахованих грошових коштів в сумі 1 694 544,00 грн на підставі статті 1212 ЦК України є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

8.24.3. Суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції про те, що зустрічні позовні вимоги щодо стягнення сплати комунальних послуг за період з 15.02.2022 до 15.01.2025 у розмірі 2 361 056,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки як становлено вище судом першої інстанції та з яким погодився суд апеляційної інстанції, договір оренди нежитлових приміщень від 15.02.2022 є розірваним з 30.09.2022 на підставі п. с) розділу 8.01 договору, а тому суд першої інстанції повинен був стягнути компенсацію комунальних послуг з 15.02.2022 до 30.09.2022 у розмірі 488 911,64 грн.

8.24.4. Колегія суддів апеляційного суду погодилася з висновком суду першої інстанції про порушення ТОВ «Компас» визначеного умовами договору оренди порядку виконання орендодавцем ремонтних робіт з усунення пошкоджень, що виникли з вини орендаря, а також з тим, що ТОВ «Компас» не довело наявності усіх елементів складу правопорушення, необхідних для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, оскільки ТОВ «Компас» не довело об`єктивну та суб`єктивну сторони спричинених відповідачем збитків, причинно-наслідковий зв`язок між діями та понесеними ТОВ «Компас» збитками саме у розмірі 403 977,39 грн, вини відповідача у заподіянні збитків.

8.25. У справі №904/5429/18, на яку посилається скаржник, предметом позову було стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за цим договором щодо оплати щомісячних платежів за користування майном. Верховний Суд, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд до цього ж суду, у постанові від 22.06.2022 дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції наведені Банком доводи та докази залишив без оцінки, натомість врахував докази, якими підтверджено обставини, які не входять до предмета доказування (не стосуються спірних відносин між сторонами), що привело до передчасного та помилкового висновку про наявність у Банку заборгованості перед ТОВ «Алонза» за договором оренди через неповернення забезпечувального платежу та відмову у задоволенні позову Банку з цих підстав.

8.26. У справі №910/9351/20 розглядався спір про визнання недійсними договорів, визнання іпотеки припиненою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладені між відповідачами договори суперечать статтям 512, 514, 658 ЦК України, що є підставою для визнання їх недійсними згідно з частиною першою статті 203, частиною першою статті 215 ЦК України. Скасовуючи рішення місцевого господарського суду та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився Верховний Суд у постанові від 28.04.2021, виходив з того, що на момент укладення спірних договорів зобов`язання за договором про відкриття траншевої кредитної лінії та іпотечним договором були припинені шляхом їх повного виконання, про що свідчать укладений між банком та позичальником договір про розірвання договору про відкриття траншевої кредитної лінії, довідка про відсутність заборгованості, на підставі чого було внесено записи про державну реєстрацію припинення іпотеки нерухомого майна позивача. Встановивши, що ПАТ «Український професійний банк», як первісний кредитор, за оспорюваними договорами відступило (продало) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» неіснуючі право вимоги та майнові права, визнав недійсними оспорювані договори в частині відступлення та передачі банком ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» прав вимоги та майнових прав за кредитним і іпотечним договором. Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що, оскільки основне зобов`язання ТОВ «Край-2» перед банком за договором про відкриття траншевої кредитної лінії припинилося шляхом його виконання, то похідне зобов`язання позивача перед відповідачем-1 у вигляді іпотеки за іпотечним договором також є припиненим відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку».

8.27. У справі №923/875/19 розглядався спір про переведення прав покупця за договором купівлі-продажу корпоративних прав. Верховний Суд, залишаючи без змін судові рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог у постанові від 31.03.2021 вказав на те, що позивач надав свою згоду на купівлю частки третьою особою і тим самим відмовився від реалізації свого переважного права.

8.28. У справі №904/5525/18 предметом позову було визнання незаконним та скасувати рішення Дніпропетровської міської про передачу земельної ділянки в оренду; визнання незаконним та скасування рішення Дніпровської міської ради про внесення змін до договору оренди; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею, яка належить територіальній громаді міста Дніпра; зобов`язання повернути Дніпровській міській раді земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням вимог земельного та містобудівного законодавства, а також законодавства про освіту під час прийняття оскаржуваних рішень і укладання спірного договору. Верховний Суд у постанові від 15.10.2020 погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що за встановлених у цій справі обставин, відповідно до чинного законодавства Дніпровська міська рада не мала права всупереч встановленим нормам фактично вилучати частину земельної ділянки у навчального закладу та передавати її відповідачу2, тому вимоги прокурора є обґрунтованими і доведеними. 

8.29. У справі №910/7515/19 розглядався спір про скасування розпорядження в.о. Голови ДП «АМПУ» Р.Вецканганса від 03.04.2019 №14/10 «Щодо впорядкування надання послуг з користування автошляхами» та наказа начальника Адміністрації Іллічівського морського порту В.Е. Волошина від 05.04.2019 № 69 «Про внесення змін до наказа від 27.11.2018 № 331 «Про затвердження вільних тарифів». Позов мотивований тим, що відповідні дії відповідачів мають ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку шляхом встановлення цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку, а також шляхом застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об`єктивно виправданих на те причин, тощо. Позивач також зазначав, що послуга з користування автошляхами фактично поглинається послугою забезпечення доступу портового оператора до причалу. Верховний Суд постановою від 14.05.2020 залишив без змін судові рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог, які виходили, зокрема, з такого:
- у відповідачів не було достатніх підстав змінювати вартість послуг за договором в односторонньому порядку шляхом прийняття оскаржуваних рішень;
- згідно з оскаржуваними рішеннями зміна методики розрахунку плати за надання послуг з користування автошляхами порту відбулася без зміни калькуляції тарифу та з порушенням приписів Положення про порядок розробки, введення в дію та перегляду вільних цін (тарифів) відокремленими підрозділами (філіями) ДП «Адміністрація морських портів України», а також Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати;
-законодавцем не надано визначення поняття «спеціалізована послуга із забезпечення доступу портового оператора до причалу», тобто не врегульовано, що саме включає в себе вказана послуга.

8.30. Верховний Суд зазначає, що у вказаних справах №904/5429/18, №910/9351/20, №923/875/19, №904/5525/18, №910/7515/19 Верховний Суд зазначив, що доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium лежить принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них.

8.31. Спір у справі №922/3412/17 стосувався стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені. Велика Палата Верховного Суду у цій справі, передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, дійшла висновку, що немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що суд першої інстанції, встановивши факт використання відповідачем земельної ділянки без достатніх правових підстав, а також безпідставне збереження відповідачем коштів у розмірі орендної плати за її використання, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин саме приписів статей 1212- 1214 ЦК України, оскільки для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Натомість суд апеляційної інстанції без належного обґрунтування зазначив, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідною умовою є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення (постанова від 20.11.2018). 

8.32. У справі №320/5877/17 предметом позову була вимога сільської ради про стягнення з власника об`єктів нерухомості на комунальних земельних ділянках збитків у вигляді неодержаного доходу. У цій справі Велика Палата Верховного Суду, скасовуючи судові рішення та направляючи справу на новий розгляду до суду першої інстанції, у постанові від 13.02.2019 зазначила, що суди першої й апеляційної інстанцій не дослідили всі зібрані у справі докази та не обґрунтували відхилення доводів відповідача щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення цієї справи. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок. До моменту оформлення власником об`єктів нерухомості права оренди земельних ділянок, на яких ці об`єкти розташовані, відносини з фактичного користування земельними ділянками без укладених договорів їх оренди та недоотримання їхнім власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельних ділянок, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельних ділянок на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Суди першої й апеляційної інстанції хоч і зазначили, що відповідач користується земельними ділянками без достатніх правових підстав, проте дійшли хибного висновку про наявність підстав для застосування приписів глави 82 («Відшкодування шкоди») ЦК України та глави 24 ЗК України («Відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам»). 

8.33. Верховний Суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 та від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 зробила висновки відносно того, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом приписів глави 83 ЦК України. Суд звертає увагу, що у зазначених справах спірні правовідносини виникли за відсутності договірних (зобов`язальних) відносин. Водночас, у справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановили наявність укладеного сторонами договору оренди. 

8.34. У справі №185/446/18 фізична особа звернулася до суду з позовом до іншої фізичної особи про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів. Позов мотивовано тим, що у липні 2017 року позивач познайомився з відповідачем. У подальшому між сторонами виникли дружні відносини та плани на ведення спільної підприємницької діяльності. У період із серпня 2017 року до грудня 2017 року позивач здійснював періодичне перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача окремими платежами на загальну суму 1 330 000,00 грн. Вказані грошові кошти перераховувалися відповідачу для початку спільного бізнесу (придбання товару та інше). Оскільки позивач довіряв відповідачу, то погоджені умови ведення спільного бізнесу не закріплялися в письмовому договорі. Позивач зазначав, що йому стало відомо, що відповідач, зловживаючи його довірою, заволоділа його грошовими коштами без наміру ведення спільного бізнесу, а отримані кошти витратила на особисті потреби. Посилався на те, що відповідач відмовилася добровільно повертати отримані кошти. У межах цієї справи у постанові від 04.08.2021 Верховний Суд виснував, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Позивач, перераховуючи кошти відповідачу, які сторони спільно витрачали, знав, що між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків). За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

8.35. Такий же висновок викладено Верховним Судом у постанові від 11.01.2023 у справі №548/741/21, на яку також постилається скаржник, за позовом фізичної особи до іншої фізичної особи про стягнення грошових коштів (позов обґрунтовано тим, що позивач і відповідач уклали договір купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі товариства, за умовами якого позивач купив у відповідача частку у статутному капіталі товариства у розмірі 5 100,00 грн, що складало 17% статутного капіталу. Згідно з пунктом 3.1 договору його ціна складала 5 100,00 грн, які позивач сплатив відповідачеві до підписання цього договору, що підтверджується розпискою, написаною відповідачем, оригінал якої знаходиться у нього (позивача), та згідно з якою відповідач отримав 800 000,00 грн. Різниця між ціною договору та фактично отриманою відповідачем сумою складає 794 900,00 грн, які відповідач набув без достатньої правової підстави).

8.36. Верховний Суд зазначає, що в кожній із зазначених справ (№№185/446/18, 548/741/21) кошти сплачувалися позивачами добровільно, за відсутності між сторонами договірних (зобов`язальних) відносин на момент їх сплати (до підписання угод), тобто, відсутності у позивачів відповідного обов`язку, а тому такі кошти не підлягають поверненню як безпідставно набуті. У справі, що переглядається, АТ «Комінбанк» звернулося з позовом про стягнення авансового платежу за перший повний місяць оренди офісної будівлі, сплаченого ним на підставі укладеного договору оренди. 

8.37. Надаючи оцінку доводам скаржника щодо не врахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду необхідно зазначити, що відповідні правові позиції Верховного Суду (див. пункти 4.1.1.-4.1.3.), пов`язані з критеріями оцінки доказів та висновками, здійсненими за результатами їх дослідження, що не є свідченням застосування у цій справі норм права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду. Аналіз висновків судів попередніх інстанцій у цій справі та у наведених скаржником постановах суду касаційної інстанції свідчить про те, що вони ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, результати розгляду яких залежать від їх (обставин) повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення.

8.38. Таким чином справи, на які посилається скаржник, демонструють очевидну різноманітність обставин (підстав та чинників), які бралися судами до уваги та вплинули на рішення Верховного Суду, що ухвалені за наслідками перегляду оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій та які не корелюються з обставинами, встановленими судами у справі, що переглядається, що вказує на неподібність правовідносин насамперед за змістовим критерієм. В кожній із наведених справ, Верховний Суд сформував висновки на підставі конкретних обставин, які встановлювалися господарськими судами під час дослідження питання щодо наявності або відсутності підстав для застосування приписів статті 1212 ЦК України.

8.39. Варто також зауважити, що у пункті 7.10. постанови від 01.09.2020 у справі №907/29/19 (провадження №12-17гс20) Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо».

8.40. Суд зазначає, що фактично заявник у касаційній скарзі, щодо означених вище справ (див. пункти 4.1.1.- 4.1.3. цієї постанови), зокрема, лише цитує загальні висновки суду касаційної інстанції щодо застосування приписів статті 1212 ЦК України та не обґрунтовує і не конкретизує, в чому полягає невідповідність висновків суді попередніх інстанцій висновкам Верховного Суду. Відповідні посилання скаржника носять суто декларативний характер і також не свідчать про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи порушення норм процесуального права у справі, в якій подано касаційну скаргу.

8.41. Окрім того, з огляду на сукупність встановлених судами попередніх інстанцій обставин у цій справі та зміст правових висновків, викладених у наведених скаржником постановах Верховного Суду, аргументи скаржника щодо неврахування судами цих правових висновків, в контексті цієї конкретної справи фактично зводяться до намагання здійснити переоцінку доказів та прохання надати нову оцінку доказам у справі, що в силу вимог статті 300 ГПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, адже суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

8.42. Відтак, проаналізувавши зміст наведених вище постанов Верховного Суду за критеріями подібності, ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в тому числі через призму наявності/відсутності підстав вважати, що має місце неврахування висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах не так (у інший спосіб), колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги не зводяться до неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду, викладених у означених скаржником постановах (пункти 4.1.1.- 4.1.3. цієї постанови), у подібних правовідносинах, і не свідчать про подібність правовідносин, а зводяться до незгоди з оцінкою судами наявності підстав для задоволення первісних позовних вимог та часткове задоволення зустрічних позовних вимог, що свідчить про неподібність цих справ зі справою, що переглядається з точки зору предмета, підстав спору, застосування правових норм, фактично-доказової бази, юридично-значущих фактів та обставин справи, встановлених судами, і тому застосування норм права за неподібності правовідносин у цих справах не може бути аналогічним, а вказані для порівняння судові рішення Верховного Суду - релевантними до обставин цієї справи.

8.43. Суд звертає увагу на те, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

8.44. Колегія суддів, також виходить з того, що за правовою позицією Великої Палати Верховного Суду висновки щодо застосування норм права суд формулює, виходячи з конкретних обставин справи. (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (провадження №14-67цс20, пункт 68), від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц (провадження №12-13гс22, пункт 149), від 04.07.2023 у справі №373/626/17 (провадження №14-201цс21, пункт 51)).

8.45. Касаційна інстанція відхиляє посилання скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норм права, викладених у зазначених скаржником постановах Верховного Суду за відсутності подібності правовідносин.

8.46. Верховний Суд звертає увагу скаржника, що недостатньо лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

8.47. Отже, Верховний Суд встановив, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду (пункти 4.1.1.- 4.1.3. цієї постанови) та, на які покликається скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі №910/7174/25.

8.48. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.49. Верховний Суд встановив необґрунтованість наявності підстави касаційного оскарження - пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України з огляду на відсутність подібності правовідносин, що є підставою для закриття касаційного провадження у справі №910/7174/25 в цій частині.

8.50. Отже, підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не підтвердилась.

8.51. Що ж до посилань скаржника на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України та пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України, то Суд зазначає таке.

8.52. Верховний Суд зауважує, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

8.53. Скаржник у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, посилається на те, що суди попередніх інстанцій не дослідили належним чином докази у справі.

8.54. Суд зауважує, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме собою порушення норм процесуального права у вигляді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

8.55. Така правова позиція є послідовною та сталою і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постановах від 12.10.2021 у справі №905/1750/19, 20.05.2021 у справі №905/1751/19, від 02.12.2021 у справі №922/3363/20, від 16.12.2021 у справі №910/18264/20 та від 13.01.2022 у справі №922/2447/21, від 08.02.2024 у справі № 916/2266/22, від 18.04.2024 у справі № 910/2812/23 тощо.

8.56. Проте, як уже зазначалося, під час здійснення касаційного провадження у цій справі з підстави касаційного оскарження, визначеної у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, Верховним Судом встановлено необґрунтованість наявності підстави касаційного оскарження у цій частині, а тому підстави для скасування оскаржуваних судових рішень з підстави зазначеної у касаційній скарзі, встановленої пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, у Суду відсутні.

8.57. Щодо доводів касаційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції, постанову суду апеляційної інстанції в цій частині та додаткової постанови суду апеляційної інстанції (див. пункт 4.1.3. цієї постанови), Верховний Суд виходить з такого. 

8.58. Як убачається зі змісту додаткового рішення, при розгляді заяви ТОВ «Компас» про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з такого.

8.59. У зустрічній позовній заяві ТОВ «Компас» навело попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у суді першої інстанції у справі №910/7174/25, який складає 125 600,60 грн. Крім того, ТОВ «Компас» зазначило, що докази понесення ним витрат будуть надані відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України після ухвалення рішення по суті позовних вимог для вирішення питання про їх розподіл в порядку, передбаченому статтею 221 ГПК України.

8.59.1. На підтвердження понесення витрат на правову допомогу ТОВ «Компас» надало до суду договір на надання правничої (правової) допомоги від 24.06.2025, укладений Адвокатським об`єднанням «КПД Консалтинг» та ТОВ «Компас».

8.59.2. Відповідно до пункту 1 Заявки на надання послуг АО «КПД Консалтинг» зобов`язується надати ТОВ «Компас» послуги щодо комплексного супроводження в суді справи №910/7174/25 за позовом АТ «Комінбанк» до ТОВ «Компас» про розірвання договору та стягнення заборгованості у розмірі 1 694 544 грн, включаючи, зокрема, але не обмежуючись, підготовку та подання необхідних процесуальних документів (позовної заяви, зустрічної позовної заяви, відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив, клопотань, заяв, скарг, пояснень, уточнених позовних заяв, тощо) без обмеження їх кількості та обсягу, представництва Клієнта в судових засіданнях без обмеження їх кількості та тривалості, надання Клієнту усних та письмових консультацій з питань цивільного, господарського та господарського процесуального законодавства України без обмеження кількості, обсягу та тривалості, інші види правової допомоги, необхідність у яких може виникнути під час надання Послуг. 

8.59.3. Відповідно до пункту 3.1. Заявки на надання послуг, вартість послуг, визначених в пункті 1 цієї Заявки, щодо комплексного супроводження справи №910/7174/25 в суді першої інстанції складає 125 600,60 грн.

8.59.4. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат ТОВ «Компас» подало Акт про надані послуги №1 від 29.10.2025 на суму в розмірі 125 610,60 грн, за яким Виконавець надав, а Клієнт прийняв такі Послуги згідно з Заявкою на надання послуг №1 від 25.08.2023: комплексне представництво Клієнта при судовому розгляді в суді першої інстанції (Господарському суді міста Києва) господарської справи № 910/7174/25 за позовом АТ «Комінбанк» до Клієнта про розірвання договору та стягнення заборгованості у розмірі 1 694 544,00 грн, включаючи, зокрема, але не обмежуючись, підготовку та подання необхідних процесуальних документів (позовної заяви, зустрічної позовної заяви, відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив, заяв, клопотань, скарг, пояснень, уточнених позовних заяв, тощо) без обмеження їх кількості та обсягу, представництво Клієнта в судових засіданнях без обмеження кількості та тривалості таких засідань, надання Клієнту усних та письмових консультацій з питань цивільного, господарського та господарського процесуального законодавства України без обмеження кількості, обсягу та тривалості, інші види правової допомоги, необхідність у яких може виникнути під час надання Послуг; рахунок на оплату №250624_1_1 від 24.06.2025 на суму 125610,60 грн, виписку по рахунку. 

8.60. АТ «Комінбанк» подало заперечення проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в яких, виходячи з принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи неприйняття участі представником відповідача (позивача за зустрічним позовом) у двох судових засіданнях, фактичне задоволення зустрічного позову на 24%, просило зменшити розмірі витрат на професійну правничу допомогу до 20 000 грн.

8.61. Ухвалюючи додаткове рішення про часткове задоволення заяви ТОВ «Компас» та стягнення з АТ «Комінбанк» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що наданий акт прийому передачі виконаних робіт не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони. Суд виходив з того, що розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового засідання, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, суд першої інстанції зазначив, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, розмір заявленого до стягнення із відповідача у цій справі гонорару є завищеним та не відповідає критерію розумності. 

8.61.1. Також суд першої інстанції зазначив, що підготовка зустрічного позову не потребувала дослідження великого обсягу документів, оскільки вимоги ґрунтуються на одному договорі оренди, листуванні між сторонами й не потребувала значного обсягу часу для її підготовки.

8.61.2. Суд першої інстанції, керуючись своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності, дійшов висновку те, що з АТ «Комінбанк» на користь ТОВ «Компас» підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн, які відповідають фактичним витратам на правову допомогу, які ТОВ «Компас» планував понести в суді, виходячи з обсягу запланованої правової допомоги та складності справи; витратам, які фактично поніс ТОВ «Компас», відповідно до актів наданих послуг і витратам, які за оцінкою суду підлягають віднесенню на АТ «Комінбанк» з точки зору її складності, розумної необхідності і реальності понесених судових витрат. 

8.62. Суд апеляційної інстанції, змінюючи резолютивну частину додаткового рішення, в оскаржуваній постанові зазначив, що наданий акт прийому передачі виконаних робіт не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони. Суд виходив з того, що розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового засідання, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, суд апеляційної інстанції зазначив, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, розмір заявленого до стягнення із відповідача у даній справі гонорару є завищеним та не відповідає критерію розумності.

8.62.1. Колегія суддів врахувала висновки суду першої інстанції, згідно з якими підготовка відзиву на первісний позов та зустрічної позовної заяви не потребувала дослідження великого обсягу документів, оскільки вимоги ґрунтуються на одному договорі оренди, листуванні між сторонами й не потребувала значного обсягу часу для її підготовки.

8.62.2. Суд апеляційної інстанції звернув увагу, що у справі було проведено 6 судових засідань, у двох з яких представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним адвокат Івтушок С.В. участі не приймав. Відповідно до протоколу судового засідання №4783850 від 02.07.2025, інтереси відповідача/позивача за зустрічним позовом представляв Літвінов Є.В.). Доказів того, що Літвінов Є.В. є засновником АО «КПД Консалтинг», а також, що його залучено АО «КПД Консалтинг» до виконання укладеного з відповідачем/позивачем за зустрічним позовом договору про надання правничої допомоги відповідно до частини шостої статті 15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не надано та матеріали справи не містять. Відповідно до протоколу судового засідання №5057728 від 03.09.2025 представник відповідача/позивача за зустрічним позовом Івтушок С.В. не був присутній в судовому засіданні, ним було подано заяву про проведення судового засідання за його відсутності.

8.62.3. Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погодився із судом першої інстанції про те, що беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового засідання, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, розмір заявленого до стягнення із відповідача у даній справі гонорару є завищеним та не відповідає критерію розумності.

8.62.4. Крім того, колегія суддів наголосила, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 у справі № 910/7174/25 скасовано в частині задоволення зустрічного позову та ухвалено в цій частині нове рішення, яким пункти 4, 5, 7 викладено у новій редакції. Враховуючи, що позовні вимоги АТ «Комінбанк» до ТОВ «Компас» за первісним позовом було задоволено частково в частині стягнення коштів у розмірі 1 694 544 грн витрати на правову допомогу покладаються на відповідача за первісним позовом (ТОВ «Компас»). Враховуючи що позовні вимоги ТОВ «Компас» до АТ «Комінбанк» за зустрічним позовом було задоволено частково у розмірі 488 911,64 грн витрати на правову допомогу покладаються на відповідача за зустрічним позовом (АТ «Комінбанк»). Таким чином, виходячи з приписів чинного господарського процесуального законодавства стосовно необхідності розподілу судових витрат пропорційно задоволених вимог, з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, обсягу наданих адвокатських послуг і виконаних робіт у межах розгляду справи №9107174/25, приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (заперечення на апеляційну скаргу), доцільність та необхідність виконання даних робіт (надання послуг), кількість судових засідань та витрачений на них час, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що розумною та співмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу позивачу за зустрічним позовом (ТОВ «Компас») у розмірі 15 000 грн. В іншій частині заявлені ТОВ «Компас» витрати на професійну правничу допомогу у цій справі не відповідають критеріям їх реальності та розумності, а тому не підлягають задоволенню.

8.63. Скаржник у касаційній скарзі посилається на те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, а саме: частину четверту статті 126 ГПК України, статтю 627 ЦК України та статтю 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», оскільки, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

8.64. У контексті доводів касаційної скарги, означених у пункті 4.1.3., Верховний Суд виходить з такого.

8.65. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

8.66. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; по`вязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (стаття 123 ГПК України).

8.67. Витрати, по`вязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України). 

8.68. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина п`ята статті 129 ГПК України).

8.69. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
8.70. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 ГПК України.

8.71. Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

8.72. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України).

8.73. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №686/5757/23.

8.74. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правничу допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19).

8.75. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справ №922/1964/21).

8.76. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). 

8.77. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).

8.78. У постановах від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 та від 20.07.2021 у справі №922/2604/20, на які посилається скаржник, Верховний Суд вказав про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

8.79. У постанові від 09.12.2021 у справі №922/3812/19, на яку також посилається скаржник, Верховний Суд підтвердив власні висновки, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

8.80. Верховний Суд зауважує, що фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи, при цьому, положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

8.81. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

8.82. Критерії реальності та розумності застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

8.83. Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

8.84. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

8.85. Зміст оскаржуваних судових рішень, а саме: додаткового рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, якою переглянуто додаткове рішення суду першої інстанції, свідчить, що суди попередніх інстанцій оцінили розмір заявлених витрат на професійну правову допомогу з урахуванням критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, характеру та обсягу наданих адвокатом послуг.

8.86. У вирішенні наведених доводів Суд враховує те, що суди попередніх інстанцій надавали оцінку означеним учасниками справи доводам, які викладені як у заяві про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та і у запереченнях на заяву про стягнення судових витрат, поданих до суду першої інстанції.

8.87. Водночас аргументи касаційної скарги в цій частині по суті зводяться до незгоди відповідача із здійсненим судами розподілом судових витрат та необхідності у задоволенні у повній мірі заяви ТОВ «Компас» про відшкодування йому витрат на правничу допомогу, що, однак, не свідчить про неправильне здійснення судами розподілу цих витрат.

8.88. При цьому, колегія суддів зазначає, що обставини відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є предметом оцінки у кожному конкретному випадку, а сама лише незгода скаржника з наданою судами оцінкою відповідних доказів, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, розумності їх розміру тощо не свідчить про незаконність оскаржуваних судових рішень та про неправильне застосування судами статті 129 ГПК України.

8.89. Верховний Суд звертається до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 №910/14524/22, в якій зазначено, що суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, які суди встановили під час вирішення справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежено винятково перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та суто в межах доводів касаційної скарги.

8.90. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою суду, що вирішує питання про розподіл судових витрат. Якщо оцінка доказів зроблена судом першої та/або апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів, що випливає з меж розгляду справи судом касаційної інстанції, які передбачені в статті 300 ГПК України.

8.91. Верховний Суд при касаційному перегляді додаткового рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, якою переглянуто додаткове рішення суду першої інстанції, не виявив у діях судів порушень приписів статті 129 ГПК України, неправильного застосування норм матеріального права або інших порушень норм процесуального права, які б призвели до ухвалення судами незаконних рішень.
8.92. Разом із тим скаржник не навів доводів, які б містили належне обґрунтування, що доводить неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень в цій частині, з урахуванням вимог частини другої статті 287 ГПК України.

8.93. Колегія суддів не вбачає підстав вважати, що висновки, на які посилається скаржник у касаційній скарзі (див. пункт 4.1.3. цієї постанови), не були враховані судами попередніх інстанцій, а застосування судами приписів статей 126, 129 ГПК України не суперечить жодному із вказаних скаржником висновків Верховного Суду. У відповідних постановах питання можливості розподілу витрат на професійну правничу допомогу залежало від обґрунтованості і співмірності відповідних витрат, обсягу наданих до суду доказів на підтвердження здійснення таких витрат, а також оцінки та дослідження доказів в силу статей 86, 210 ГПК України.

8.94. Аргументи скаржника щодо неправильної оцінки судами попередніх інстанцій доказів щодо обставин надання послуг професійної правничої допомоги, процесуальних дій, зводяться лише до їх переоцінки і не можуть бути предметом розгляду в касаційному порядку, оскільки відповідно до частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

8.95. Отже, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження, Судом не встановлено порушення судами попередніхі інстанцій норм права, як необхідної передумови для скасування ухвалених судових рішень (додаткового рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, якою переглянуто це додаткове рішення), а відтак підстави для скасування вказаних оскаржуваних судових рішень відсутні.

8.96. З урахуванням наведеного, доводи касаційної скарги відхиляються Верховним Судом.

8.97. Доводи АТ «Комінбанк», викладені у відзиві, беруться до уваги Касаційним господарським судом у тій частині, яка узгоджується з викладеними у цій постанові міркуваннями.

8.98. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» тау справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року), зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
9.1. Доводи ТОВ «Компас» про порушення судами попередніх інстанцій норм права при ухваленні оскаржуваних судових рішень у відповідних частинах за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у розділі 8 цієї постанови.

9.2. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

9.3. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.4. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.5. Верховний Суд, переглянувши рішення судів попередніх інстанцій, в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, а з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 цієї статті, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення судів в оскаржуваних частинах - без змін, як такі, що ухвалені із додержанням норм права.

10. Судові витрати
10.1. Судовий збір, сплачений скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, а також витрати на професійну правничу допомогу, покладаються на скаржника, оскільки Суд касаційне провадження в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закриває, а в частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, касаційну скаргу залишає без задоволення, а судові рішення в оскаржуваних частинах - без змін. 
Керуючись статтями 129, 296, 300, 308, 309, 311, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025, постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 у справі №910/7174/25, з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закрити.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025, постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 у справі №910/7174/25, з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025, постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 у справі №910/7174/25 в оскаржуваних частинах залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов