УХВАЛА

04 травня 2026 року
м. Київ

справа № 725/8879/25
провадження № 61-5399 ск 26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Пророка В. В., розглянувши заяву про самовідвід від участі у розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 , подана адвокатом Калінніковим Максимом Олександровичем, на постанову Чернівецького апеляційного суду від 24 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

1. 22 квітня 2026 року до Верховного Суду за допомогою засобів Електронного суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана адвокатом Калінніковим М. О., на постанову Чернівецького апеляційного суду від 24 березня 2026 року у вказаній справі. 

2. Автоматизованою системою діловодства (протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 квітня 2026 року) справу призначено судді-доповідачу Пророку В. В. та визначено суддів, які входять до складу колегії: Калараша А. А. та Петрова Є. В.

3. Суддя-доповідач Пророк В. В. справу отримав 27 квітня 2026 року.

4. Відповідно до пунктів 4 та 5 частини першої статті 36 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо було порушено порядок визначення судді для розгляду справи або є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

5. Також частиною першою статті 39 ЦПК України встановлено, що з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

6. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

7. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

8. ЄСПЛ у своєму рішенні від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» зазначив: «фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на склад колегії у кожній справі (див. ухвалу щодо прийнятності від 4 травня 2000 року у справі «Бускаріні проти Сан-Маріно» (Buscarini v. San Marino), заява № 31657/96, та «Посохов проти Росії» (Posokhov v. Russia), заява № 63486/00, п. 39, ECHR 2003-IV)».

9. Таким чином, ЄСПЛ зазначає, що дотримання прав особи, визначені частиною першою статті 6 Конвенції щодо розгляду її справи встановленим законом судом, буде забезпечено лише тоді, коли її справу буде розглядати суд, який створений як орган та за персональним складом призначений у відповідності до вимог діючого законодавства.

10. Отже, ухвалення будь-якого рішення, навіть такого, що ґрунтується на правильному застосуванні норм права, не може вважатися законним, якщо воно ухвалене неповноважним складом суду.

11. Крім цього, згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

12. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя розглядає справи, одержані згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. На розподіл судових справ між суддями не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб.

13. Пунктом 1.9 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Верховному Суді, затверджених Постановою Пленуму Верховного Суду 21 березня 2025 року № 7 визначено, що не розподіляються на конкретного суддю-доповідача судові справи, які надійшли у дні перебування судді на навчанні (за наявності наказу голови суду).

14. Унесення інформації в АСДС щодо, зокрема, навчання судді, та в інших передбачених законом випадках, в яких суддя не може здійснювати правосуддя, здійснюється відповідальним працівником служби управління персоналу або відповідальною особою секретаріату відповідного касаційного суду (згідно з пунктом 1.11 Засад використання АСДС у Верховному Суді).

15. На час проходження підготовки для підтримання кваліфікації та періодичного навчання з метою підвищення рівня кваліфікації (зокрема в онлайн режимі, без виїзду з місця роботи) судді є слухачами Національної школи суддів України та не здійснюють правосуддя (Розділ IV Глава 3 частина шоста пункт 6.1.5 Регламенту Національної школи суддів України).

16. Так, у період із 20 до 24 квітня 2026 року (включно) суддя Пророк В. В. перебував на навчанні як суддя Верховного Суду в Національній школі суддів України для підтримки кваліфікації, про що головою Верховного Суду видано відповідне розпорядження від 15 квітня 2026 року № 10?ОД. 

17. Чіткого розмежування на законодавчому рівні термінів «наказ» і «розпорядження» немає, і той, і той документ ухвалює керівник чи прирівняна до неї посадова особа в межах адміністративно-управлінських повноважень.

18. Наказ визначають як форму розпорядчого впливу на процес управління для вирішення завдань з питань основної діяльності та персоналу, як офіційний розпорядчий документ, що видається керівником для вирішення основних кадрових або господарських питань. 

19. Отже, кожен наказ за своєю природою є розпорядженням.

20. Таким чином видане головою Верховного Суду розпорядження замість наказу голови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду про відповідне навчання не спростовує факту офіційного перебування судді на навчанні, що окремо може викликати в учасників справи серйозні сумніви в об`єктивності та безсторонності здійснення розподілу справи судді?доповідачу та відповідно підозру в маніпуляції з авторозподілом судових справ.

21. Враховуючи викладене, з метою недопущення виникнення обставин, які могли б викликати в учасників справи та сторонніх спостерігачів сумніви щодо неупередженості судді чи порушення порядку розподілу судових справ та забезпечення довіри учасників справи до судових рішень Верховного Суду, заява судді Пророка В. В. про самовідвід від участі у розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 36, 39, 40, 260 ЦПК України, 

УХВАЛИВ:

1. Заяву Пророка В. В. про самовідвід задовольнити.

2. Відвести суддю Верховного Суду Пророка В. В. від розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 , подана адвокатом Калінніковим Максимом Олександровичем, на постанову Чернівецького апеляційного суду від 24 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та встановлення факту, що має юридичне значення.

3. Матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 у зазначеній справі передати на повторний автоматизований розподіл.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Пророк