ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4348/26 Справа № 207/5700/25 	  	Головуючий у першій інстанції: Бистрова Л.О.  Суддя-доповідач: Никифоряк Л. П.	

ОКРЕМА ДУМКА

13 травня 2026 року м. Дніпро 

судді Дніпровського апеляційного суду Красвітної Т.П. щодо постанови Дніпровського апеляційного суду від 13 травня 2026 року у справі №207/5700/25 (провадження №22-ц/803/4348/26) 
по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» на заочне рішення Південного районного суду міста Кам`янського від 05 січня 2026 року

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 травня 2026 року залишено без задоволення апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс». Заочне рішення Південного районного суду міста Кам`янського від 05 січня 2026року залишено без змін.
Не погоджуюсь з висновками Дніпровського апеляційного суду, тому, відповідно до частини третьої статті 35 Цивільного процесуального кодексу України, висловлюю окрему думку. 
Встановлено, 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. В подальшому сторони погодили продовжити строк дії договору рядом додаткових угод до 31 грудня 2024 року.
Згідно п.п. 1.3. договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. 
Відповідно до п. 2.1. договору факторингу №28/1118-01, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених Договором. 
За положеннями пункту 4.1 вказаного вище договору, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги. 
Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладалися, зокрема, наступні додаткові угоди: 28.11.2019 року – додаткова угода №19, відповідно до якої строк дії договору факторингу було продовжено до 31.12.2020 року; 31.12.2020 року – додаткова угода №26 про продовження строку дії договору факторингу до 31.12.2021 року, а також про викладення договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року в новій редакції; 31.12.2021 року – додаткова угода №27 про продовження строку дії договору факторингу до 31.12.2022 року; 31.12.2022 року – додаткова угода №31 про продовження строку дії договору факторингу до 31.12.2023 року; 31.12.2023 року – додаткова угода №32 про продовження строку дії договору факторингу до 31.12.2024 року.
25 листопада 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №120116701 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 8100,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, які вона зобов`язалася повернути, сплативши проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.
15 лютого 2022 року відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 173 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 
30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором № 120116701 від 25 листопада 2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 1 від 30 жовтня 2023 року.
В подальшому, 08 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило, а ТОВ «ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 120116701 від 25 листопада 2021 року. 
Відповідно до реєстру боржників №б/н від 08 липня 2025 року за договором факторингу №08/07/25-Е від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 25064,31 грн. 
Згідно розрахунку заборгованості до позивача перейшло право вимоги до відповідачки на суму 25064,31 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 8099,13 грн; заборгованості про процентам за користування кредитом – 16965,18 грн. 
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. 
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. 
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). 
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (частина друга статті 1078 ЦК України). 
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 183/4256/21 (провадження № 61-15813сво23)). 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Майбутня вимога – це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу. Майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. 
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 07 січня 2026 року у справі №727/2790/25.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Надані ТОВ «ФК «Ейс»вищезазначені докази, у їх сукупності, підтверджують факт переходу права грошової вимоги за кредитним договором №120116701 від 25 листопада 2021 року від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «ФК «Ейс» (позивача).
Сам по собі факт укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 не свідчить про відсутність переходу права вимоги, оскільки відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути як наявна, так і майбутня вимога, про що узгоджено у договорі №28/1118-01. При цьому майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Отже, право вимоги за кредитним договором №120116701 від 25 листопада 2021 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» після виникнення відповідного зобов`язання та його індивідуалізації у реєстрі прав вимоги №173 від 15 лютого 2022 року. 
Матеріали справи не містять доказів нікчемності, визнання недійсними, оспорення договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, договору факторингу №30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року або договору факторингу №08/07/25-Е від 08 липня 2025 року. 
Крім того, у даній цивільній справі, відповідно до матеріалів справи, відповідачка не заперечує факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, не наводить заперечень щодо факту переходу права вимоги за кредитним договором №120116701 від 25 листопада 2021 року до ТОВ «ФК «Ейс». ОСОБА_1 також не зазначає про виконання нею зобов`язання на користь первісного кредитора, не заперечує належність позивачу права грошової вимоги за вказаним кредитним договором. 
За викладених обставин, враховуючи наявність у матеріалах справи (в електронній та письмовій формах) належних і достатніх доказів на підтвердження факту переходу права вимоги за кредитним договором №120116701 від 25 листопада 2021 року до ТОВ «ФК «Ейс»;приймаючи до уваги, що завданням цивільного судочинства є ефективний захист порушених прав, - вважаю, що відсутні підстави для відмови у задоволенні позову. 
З урахуванням наведеного вище, вважаю, що у Дніпровського апеляційного суду були наявні підстави для скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового судового рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача доведеної суми заборгованості за вищевказаним кредитним договором. 
Текст окремої думки складений 25 травня 2026 року.

Суддя Т.П. Красвітна