Головуючий І інстанції: В.І. Бевза

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 р. 	Справа № 440/17356/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Ральченка І.М. , Мінаєвої К.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2026, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 440/17356/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №163750036178 від 22.12.2025 року про відмову про призначення пенсії на пільгових умовах;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 з 25 листопада 2025 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", зарахувавши до пільгового стажу за Списком №2 ОСОБА_1 періоди роботи з 09.11.1997 по 01.02.1998, з 02.02.2003 по 02.02.2003 та з 02.02.1998 по 01.02.2003.
В обґрунтування позову зазначено, що 15.12.2025 року ОСОБА_1 звернулась до пенсійного органу із заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 на підставі ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». З урахуванням принципу екстериторіальності заяву та документи ОСОБА_1 від 15.12.2025 року було передано на розгляд ГУ ПФУ у Вінницькій області. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди, до пільгового стажу не враховано період роботи з 09.11.1997 р. по 01.02.1998 р. та з 02.02.2003 р. по 02.02.2003 р. оскільки даний період є перерва між проведеними атестаціями робочих місць за умовами праці для визначення прав робітників, зокрема, на пільгове пенсійне забезпечення. 
Окрім того, вказано, що період з 02.02.1998 р. по 01.02.2003 р., оскільки відсутній наказ №4 від 02.02.1998 р. про результати проведення атестації робочих місць. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (за екстериторіальністю) № 163750036178 від 22.12.2025 року було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням пенсійного віку 55 років. Вказане рішення вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2026 частково задоволено адміністративний позов.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №163750036178 від 22.12.2025 про відмову про призначення пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи з 01.11.1994 по 18.03.1999, з 19.03.1999 по 30.09.2004, з 01.10.2004 по 31.07.2012 та повторно розглянути заяву позивача від 26.11.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп). 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги залишити без задоволення.
В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що за доданими документами до пільгового стажу не зарахований період роботи з 09.11.1997 по 01.02.1998 та з 02.02.2003 по 02.02.2003, згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №278 від 15.12.2025, виданої комунальним підприємством «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради», оскільки в даний період є перерва між проведеними атестаціями робочих місць за умовами праці для визначення прав робітників на пільгове пенсійне забезпечення, інші пільги та компенсації, передбачені чинним законодавством. Період з 02.02.1998 по 01.02.2003, оскільки відсутній наказ №4 від 02.02.1998 про результати проведення атестацій робочих місць за умовами праці для визначення прав робітників на пільгове пенсійне забезпечення, інші пільги та компенсації, передбачені чинним законодавством.
Позивачка правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачка 26.11.2025 звернулася до територіального відділу Пенсійного фонду України - Полтавського об`єднаного управління ПФУ із заявою про призначення пенсії згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
До заяви позивач, зокрема, додавала довідку № 266 від 26.11.2025, копію трудової книжки НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки № 266 від 26.11.2025 КП "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" позивач у період з 01.11.1994 по 18.03.1999 виконувала обслуговування психічно хворих, до інших робіт не залучалась, за професією, посадою санітарка буфетниця, молодша медсестра буфетниця стаціонарного відділення, у період з 01.10.2004 по 31.07.2012 виконувала обслуговування психічно хворих, до інших робіт не залучалась, за професією молодша медсестра кабінетна диспансерного відділення, ...за період з 01.11.1994 по 31.07.2012 - 17 років 9 місяців 1 день.
Відповідно за записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 :
з 01.11.1994 (наказ № 87 від 01.11.1994) зарахована санітаркою - буфетницею стаціонарного відділення;
16.03.1998 (наказ №1954 від 16.03.1998) – перейменована посада санітарки – буфетниці на посаду молодшої медичної сестри-буфетниці стаціонарного відділення;
19.03.1999 (наказ № 21 від 19.03.1999) – переведена на посаду молодшої палатної медичної сестри;
01.10.2004 (наказ №68 від 24.09.2004) - переведена на посаду молодшої кабінетної медсестри диспансерного відділення;
01.01.2010 (наказ №60 від 29.06.2012) - посаду перейменовано на молодша медична сестра (санітарка) диспансерного відділення;
01.07.2012 (наказ №60 від 29.06.2012) - посаду перейменовано на молодша медична сестра (санітарка);
31.07.2012 (наказ №116-к від 31.07.2012) – звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.
Згідно принципу екстериторіальності засобами програмного забезпечення заяву Позивача та надані нею документи розподілено на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для опрацювання.
За результатами розгляду даного звернення було винесено рішення від 22.12.2025 №163750036178 про відмову у зв`язку із недосягненням необхідного пенсійного віку 55 років.
У рішенні, зокрема зазначено:
Вік заявника 50 років 02 днів.
Страховий стаж особи становить 28 років 11 місяців 17 днів (з урахуванням кратного обчислення згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).
Пільговий стаж особи не підтверджено.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.
До пільгового стажу не зараховано періоди з 01.11.1994 по 18.03.1999, з 19.03.1999 по 30.09.2004, з 01.10.2004 по 31.07.2012 згідно довідки № 266 від 26.11.2025, оскільки у періоді з 01.11.1994 по 18.03.1999, з 01.10.2004 по 31.07.2012 періоди роботи і назви посад не відповідають записам трудової книжки НОМЕР_1 , не зазначено в якому відділені в певний період працювала особа, що не дає можливості підтвердити пільговий стаж за результатами атестації робочих місць. Наказами про результати проведеної атестації підтверджено роботу на певному робочому місці у конкретному відділенні, робота на яких дає право на призначення пенсії на пільгових умовах. Згідно наданих документів право на призначення пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” відсутнє.
Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 22.12.2025 протиправним, позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалюючи рішення в частині задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що періоди роботи позивача з 01.11.1994 по 18.03.1999, з 19.03.1999 по 30.09.2004, з 01.10.2004 по 31.07.2012 мають бути зараховані позивачу до пільгового стажу, у подвійному розмірі, оскільки позивач виконувала роботу у закладі з надання психіатричної допомоги, брала безпосередню участь у обслуговуванні хворих у психіатричному закладі на посаді молодшої медичної сестри, працівника з господарської діяльності закладу охорони здоров`я.
Отже, вважав, що оспорюване рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області в частині не зарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи позивача з 01.11.1994 по 18.03.1999, з 19.03.1999 по 30.09.2004, з 01.10.2004 по 31.07.2012 є протиправним.
Обираючи ефективний спосіб захисту, суд першої інстанції вважав за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №163750036178 від 22.12.2025 року про відмову про призначення пенсії на пільгових умовах позивачу та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати до пільгового стажу позивача періодів її роботи з 01.11.1994 по 18.03.1999, з 19.03.1999 по 30.09.2004, з 01.10.2004 по 31.07.2012 та повторно розглянути заяву позивача від 26.11.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.
Ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду в частині задоволених позовних вимог.
Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Першочергово колегія суддів вважає за необхідне правильно встановити обставини справи.
Так, у матеріалах пенсійної справи, наданої відповідачем до відзиву на позовну заяву, міститься зава позивачки від 26.11.2025 на підставі якої Головним управлянням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення від 05.12.2025 наступного змісту:
Вік заявника 50 років 02 днів.
Страховий стаж особи становить 28 років 11 місяців 17 днів (з урахуванням кратного обчислення згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).
Пільговий стаж особи не підтверджено.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
*за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.
До пільгового стажу не зараховано періоди з 01.11.1994 по 18.03.1999, з 19.03.1999 по 30.09.2004, з 01.10.2004 по 31.07.2012 згідно довідки № 266 від 26.11.2025, оскільки у періоді з 01.11.1994 по 18.03.1999, з 01.10.2004 по 31.07.2012 періоди роботи і назви посад не відповідають записам трудової книжки НОМЕР_1 , не зазначено в якому відділені в певний період працювала особа, що не дає можливості підтвердити пільговий стаж за результатами атестації робочих місць. Наказами про результати проведеної атестації підтверджено роботу на певному робочому місці у конкретному відділенні, робота на яких дає право на призначення пенсії на пільгових умовах. Згідно наданих документів право на призначення пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” відсутнє.
Зазначене вище рішення не є предметом даного спору та не підлягає правовій оцінці у межах даної справи.
Предметом розгляду є рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №163750036178 від 22.12.2025, яке прийнято на підставі зави позивачки від 15.12.2025.
Зазначене вище рішення пенсійного органу містить наступний зміст:
Вік заявника 50 років.
Страховий стаж особи становить 29 років 5 місяців 4 дні.
Пільговий стаж особи за Списком №2 – 18 років 4 місяці 11 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
*за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди; до пільгового стажу не враховано період роботи з 09.11.1997 р. по 01.02.1998 р. та з 02.02.2003 р. по 02.02.2003 р. оскільки даний період є перерва між проведеними атестаціями робочих місць за умовами праці для визначення прав робітників, зокрема, на пільгове пенсійне забезпечення. Окрім того, вказано, що період з 02.02.1998 р. по 01.02.2003 р., оскільки відсутній наказ №4 від 02.02.1998 р. про результати проведення атестації робочих місць. Враховуючи викладене відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з недосягненням пенсійного віку 55 років.
Як вбачається з описової та мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, судом правильно зазначено дату оскаржуваного рішення (22.12.2025) та підрозділ ГУ ПФУ за принципом екстериторіальності, який його прийняв (Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області), проте судом помилково надано оцінку змісту рішення Головного управляння Пенсійного фонду України у Львівській області від 05.12.2025, а не рішенню Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 22.12.2025 яке є предметом даного спору. Також, суд надає оцінку доданим позивачкою документам до заяви від 26.11.2025, на підставі якої прийнято рішення ГУ ПФУ в Львівській області 05.12.2025, яке, як було зазначено вище, не входить до предмету розгляду даної справи.
Надаючи правову оцінку правильно встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне. 
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
На час звернення позивачки із відповідною заявою до відповідача щодо призначення пенсії на пільгових умовах чинними є Закон №1058-IV і Закон №1788-ХІІ, які у спірній частині регулюють одні й ті самі правовідносини.
Положеннями пункту "б" частини 1 статті 13 Закону №1788-ХІІ (у редакції, яка діяла до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII) визначалось, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, який набрав чинності 01.04.2015, пункт "б" частини першої статті 13 Закону України №1788-XII викладено у наступній редакції: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.
Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року;.
Зазначеною редакцією статті 13 Закону №1788-XII фактично введено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених вказаною нормою, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах.
Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII вирішено, зокрема: визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б-г" статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII (пункт 1 резолютивної частини).
Стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б-г" статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (пункт 2 резолютивної частини).
Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б-г" статті 54 Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.
Порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону.
Контроль за правильністю застосування списків на пільгове пенсійне забезпечення і якістю проведення атестації робочих місць на підприємствах та в організаціях, підготовка пропозицій щодо вдосконалення цих списків покладаються на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю (пункт 3 резолютивної частини).
Водночас, частиною першою пунктом 1 частини другої статті 114 Закону №1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається:
2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Суд звертає увагу, що вказані положення статті 114 Закону №1058-IV є чинними та неконституційними не визнавалися.
Таким чином, враховуючи відновлення рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) редакції статті 13 Закону №1788-XII, яка діяла до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, суд зазначає, що на даний час існує дві чинні норми для призначення пенсії на пільгових умовах, а саме: статтею 13 Закону №1788-XII передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.
У той час коли статтею 114 Закону №1058-IV передбачено права осіб, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
При цьому, пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених вказаною нормою, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах.
Відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Також, відповідно до абзацу першого пункту 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відтак, суд зазначає, що з 23.01.2020 в Україні існують два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, які входять до Списку №2, а саме: пункт "б" статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом України №213-VІІІ та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VІІІ.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, тому колегія суддів доходить висновку, що вони суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким, у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Оскільки наданими до матеріалів справи письмовими доказами (копією трудової книжки НОМЕР_1 , довідкою №728 від 15.12.2025 та за змістом спірного рішення від 22.12.2025) підтверджується, що позивачка до 1 квітня 2015 року працювала на посадах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.
Наведений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 за результатами перегляду рішення Верховного Суду від 21.04.2021.
Відтак на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Зі змісту оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №163750036178 від 22.12.2025 встановлено, що вік заявниці – 50 років; пільговий стаж заявниці становить 18 років 4 місяці 11 днів; страховий стаж становить 29 років 5 місяців 4 дні.
З цих підстав колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що позивачка не досягла пенсійного віку, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV.
З урахуванням викладеного вище, колегія суддів, що відмова в призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах, з посиланням на недосягнення нею пенсійного віку, є протиправною.
Також, зі змісту спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №163750036178 від 22.12.2025 встановлено, що за доданими документами до пільгового стажу не враховано період роботи з 09.11.1997 по 01.02.1998 та з 02.02.2003 по 02.02.2003 оскільки даний період є перерва між проведеними атестаціями робочих місць за умовами праці для визначення прав робітників, зокрема, на пільгове пенсійне забезпечення. Окрім того, вказано, що період з 02.02.1998 по 01.02.2003, оскільки відсутній наказ №4 від 02.02.1998 про результати проведення атестації робочих місць.
Надаючи правову оцінку оскарженому рішенню відповідача в цій частині, колегія суддів враховує, що наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 затверджено Порядок застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі по тексту – Порядок №383).
Пунктом 3 Порядку №383 визначено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
У пункті 4 Порядку №383 зазначено, що згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.
Зазначена постанова Кабінету Міністрів України від 01.08.92 №442 "Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці" набула чинності з 21.08.1992. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.
Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку №442) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Якщо атестація була вперше проведена після 21.08.1997, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.1992, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку №442.
Якщо ж атестація з 21.08.1992 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.1997, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.1992 включно, тобто до набуття чинності Порядком №442. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.
Наведені вище висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.07.2025 у справі №380/2838/24.
Відповідно до пункту 10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 637.
Згідно зі ст.62 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі по тексту - Порядок №637) також визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно із пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Комплексний аналіз норм Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637, дає підстави для висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
При цьому, період роботи на відповідних посадах або за відповідними професіями за Списком №2 до 21.08.1992 зараховується до пільгового стажу роботи за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи, а період роботи після 21.08.1992 - зараховується до пільгового стажу роботи за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці.
У свою чергу, документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу, уточнююча довідка, передбачена пунктом 20 Порядку №637.
Разом з тим, суд зауважує, що право на зарахування певного періоду роботи до стажу роботи за Списком №2, яка надає право на пенсію на пільгових умовах, в першу чергу визначається органом, що призначає пенсію, на підставі інформації, зазначеної в трудовій книжці особи, оскільки вона є основним документом, що підтверджує стаж. Натомість надання для підтвердження стажу роботи за Списком № 2 уточнюючої довідки, передбаченої пунктом 20 Порядку №637, необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або за відсутності у трудовій книжці необхідних записів, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Відповідно за записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 :
з 01.11.1994 (наказ № 87 від 01.11.1994) зарахована санітаркою - буфетницею стаціонарного відділення;
16.03.1998 (наказ №1954 від 16.03.1998) – перейменована посада санітарки – буфетниці на посаду молодшої медичної сестри-буфетниці стаціонарного відділення;
19.03.1999 (наказ № 21 від 19.03.1999) – переведена на посаду молодшої палатної медичної сестри;
01.10.2004 (наказ №68 від 24.09.2004) - переведена на посаду молодшої кабінетної медсестри диспансерного відділення;
01.01.2010 (наказ №60 від 29.06.2012) - посаду перейменовано на молодша медична сестра (санітарка) диспансерного відділення;
01.07.2012 (наказ №60 від 29.06.2012) - посаду перейменовано на молодша медична сестра (санітарка);
31.07.2012 (наказ №116-к від 31.07.2012) – звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.
Доказів на підтвердження недостовірності записів в трудовій книжці позивачки суду не надано. Зазначені записи у трудовій книжці є чіткими, зрозумілими, скріплені печатками та підписами відповідальних осіб.
Абзацом 7 статті 1 Закону України "Про психіатричну допомогу" 22 лютого 2000 року №1489-III визначено, що заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.
Статтею 1 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що психіатрична допомога - комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин.
Статтею 10 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що психіатрична допомога надається закладами з надання психіатричної допомоги всіх форм власності, а також лікарями-психіатрами за наявності ліцензії, отриманої відповідно до законодавства. Психіатрична допомога особам віком до 18 років у закладах з надання психіатричної допомоги надається окремо від повнолітніх осіб. Медичні працівники, інші фахівці для допуску до роботи з особами, які страждають на психічні розлади, повинні пройти спеціальну підготовку та підтвердити свою кваліфікацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи найскладніші умови трудової діяльності, що провокують професійне "вигорання" в наведених вище закладах охорони здоров`я, законодавцем передбачена спеціальна преференція - подвійне зарахування стажу для призначення пенсії під час перебування на посадах медичного працівника в таких закладах.
Згідно із розділом XXIV «Охорона здоров`я та соціальна допомога» Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», працівники, які безпосередньо обслуговують хворих у психіатричних (психоневрологічних) лікувально-профілактичних закладах (відділеннях), будинках дитини - молодші спеціалісти з медичною освітою, молодші медичні сестри/молодші медичні брати, молодші медичні сестри/молодші медичні брати з догляду за хворими, сестри-господині/працівники з господарської діяльності закладу охорони здоров`я (далі - Список №2).
Відповідно до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників випуск 78 "Охорона здоров`я", наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29 березня 2002 року № 117, погоджено Міністерством праці та соціальної політики України, робітники 3. Молодша медична сестра/медичний брат (санітар/санітарка-прибиральниця, санітар/санітарка-буфетниця тощо). Завдання та обов`язки. Здійснює прибирання приміщень відповідно до санітарного режиму закладу (відділення). Супроводжує хворих в лікувально-діагностичні кабінети. Виконує функції кур`єра. Допомагає старшій медичній сестрі / медичному брату отримувати медикаменти, інструменти, обладнання і доставляти у відділення. Отримує у сестри-господарки і забезпечує зберігання і використання за призначенням білизну, мийні засоби і господарський реманент. В аптечних закладах проводить миття аптечного посуду. Повідомляє сестру-господарку про несправності в системі опалення, водопостачання, каналізації та в електроприладах. Абетковий показчик назв професій/робітників/ Молодша медична сестра (санітарка-прибиральниця, санітарка-буфетниця тощо).
Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах пенсійної справи міститься довідка № 278 від 15.12.2025 КП "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" в якій зазначено, що позивач у період з 01.11.1994 по 18.03.1999 виконувала обслуговування психічно хворих, до інших робіт не залучалась, за професією, посадою санітарка буфетниця, молодша медсестра буфетниця стаціонарного відділення, з 19.03.1999 по 30.09.2004 виконувала обслуговування психічно хворих, за професією, посадаю молодша медична сестра палатна стаціонарного відділення, у період з 01.10.2004 по 31.07.2012 виконувала обслуговування психічно хворих, за професією молодша медсестра кабінетна диспансерного відділення, ...за період з 01.11.1994 по 31.07.2012, що передбачені Списком №2. Вказана довідка надана позивачем до пенсійного органу.
Суд враховує, що відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а, атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах.
Проте, розуміючи положення пункту «а» статті 13 Закону №1788-XII - за результатами атестації робочих місць як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за не проведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивачку у цій справі).
Особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII.
При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.
З огляду на зазначене, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 по справі №520/15025/16-а дійшла висновку, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Відтак, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а, з огляду на те, що періоди та пільговий характер роботи позивачки у спірні періоди підтверджені як записами у трудовій книжці, так і уточнюючими довідками, колегія суддів дійшла висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, відмовляючи зарахувати пільгові періоди роботи позивачки з підстав перерви між проведеними атестаціями робочих місць та відсутності наказу №4 від 02.02.1998 про результати проведення атестації робочих місць, діяло не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення №163750036178 від 22.12.2025 прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідачем жодних належних доказів на підтвердження правомірності власних дій (рішення), які є предметом оскарження, надано не було.
Щодо зобов`язання судом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи з 01.11.1994 по 18.03.1999, з 19.03.1999 по 30.09.2004, з 01.10.2004 по 31.07.2012, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено вище, предметом даного спору є рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 22.12.2025 яким не зараховано позивачці пільговий стаж за період з 09.11.1997 по 01.02.1998, з 02.02.2003 по 02.02.2003 та з 02.02.1998 по 01.02.2003, яке визнано судом протиправним.
З урахуванням меж апеляційного перегляду (рішення переглядається в частині задоволених позовних вимог) колегія суддів наголошує, що саме протиправно не зарахований період пільгового стажу зазначений в рішенні пенсійного органу від 22.12.2025 належить зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 , а не той, який зобов`язав зарахувати суд першої інстанції.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення пенсійного органу від 22.12.2025 прийнято на підставі заяви позивачки від 15.12.2025, а не на підставі заяви від 26.11.2026, як помилково зазначив суд першої інстанції в мотивувальній та резолютивній частині рішення.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Положеннями частини 1 статті 317 КАС України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині належить змінити з підстав та мотивів ухвалення та абзац третій резолютивної частини змінити шляхом викладення у наступній редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи з 09.11.1997 по 01.02.1998, з 02.02.2003 по 02.02.2003, з 02.02.1998 по 01.02.2003 та повторно розглянути заяву позивача від 15.12.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.».
В іншій частині рішення доводи апеляційної скарги відповідача, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області - задовольнити частково.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2026 по справі № 440/17356/25 в частині задоволених позовних вимог - змінити з підстав та мотивів ухвалення та викласти абзац 3 резолютивної частини у наступній редакції:
«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 09.11.1997 по 01.02.1998, з 02.02.2003 по 02.02.2003, з 02.02.1998 по 01.02.2003 та повторно розглянути заяву позивача від 15.12.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.».
В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2026 по справі №440/17356/255 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко   К.В. Мінаєва