Номер провадження: 22-ц/813/4683/26 
Справа № 522/16808/16-ц
Головуючий у першій інстанції Чорнуха Ю. В.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.
за участю секретаря: Турик А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк», Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Чорнуха Ю.В. 30 грудня 2025 року у м. Одеса, -
встановила:

У жовтні 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, в якій заявниця просить скасувати встановлене їй тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, застосоване ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.12.2017 року у справі №522/16808/16-ц.
Заява обґрунтована тим, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.03.2017 року, за поданням старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про заборону виїзду за межі України, встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання зобов`язань за виконавчим документом № 522/16808/16, виданим 16.01.2017 Приморським районним судом м. Одеси. 
07.07.2025 року головним державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про повернення стягувачу виконавчого документу – виконавчого листа № 522/16808/16, виданого 16.01.2017 року Приморським районним судом м. Одеси, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Заявниця вважає, що оскільки вона відшкодувала матеріальну шкоду, завдану ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ніколи не ухилялась від відшкодування матеріальної шкоди, то відсутні правові підстави щодо обмеження її конституційного права на вільний перетин кордону. Сам по собі факт невиконання рішення суду не є належною підставою для застосування до боржника - фізичної особи обмеження у праві виїзду за межі України.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.12.2025 року заяву ОСОБА_1 було задоволено.
Скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосоване ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.12.2017 року у справі № 522/16808/16-ц.
В апеляційній скарзі Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 20.08.2025 року приватним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №78900440 з примусового виконання виконавчого листа №522/16808/16-ц, виданого 16.01.2017 року Приморським районним судом м. Одеси. У день винесення приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження була винесена постанова про арешт майна та коштів боржника, якою було накладено арешт на грошові кошти всіх видів валют та банківських металів, що знаходяться на всіх рахунках боржника та на все рухоме й нерухоме майно. Відомості про арешт рухомого та нерухомого майна боржника було внесено до відповідних державних реєстрів. У ході перевірки майнового стану боржника нерухомого та рухомого майна не виявлено. ОСОБА_1 була обізнана про розпочате примусове виконання. Згідно відповідей ПФУ та ДФС, єдиним офіційним джерелом доходів боржника є пенсія у розмірі 8726,06 гривень, примусове звернення стягнення на яку станом на сьогодні заборонено. Рішення суду по справі №522/16808/16 від 23.11.2016 року боржником не виконано. Квитанції про сплату ОСОБА_1 платежів на користь стягувача датовані у період з 18.09.2025 року, тобто, після звернення боржника до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду. Сплата суми заборгованості у розмірі 4620,00 грн. за 3 місяця, при офіційному доході (пенсії) боржника за цей період у розмірі 26178,18 грн., на думку апелянта, не можуть свідчити про зміну обставин, встановлених судом раніше, та про зміну протиправної поведінки боржниці. Приватний виконавець посилається також на те, що ухвалою суду від 13.12.2017 року встановлено, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси в частині виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом № 522/16808/16-ц виданим 16.01.2017 року, таким чином, заявниця фактично намагається переглянути цю ухвалу.
Сторони про розгляд справи на 02.06.2026 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились. 
02.06.2026 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ПАТ «МТБ Банк» надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.
02.06.2026 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника  ОСОБА_1  надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.
Колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно п.п. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення судом норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2016 року у справі № 522/16808/16-ц стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» матеріальну шкоду, завдану внаслідок злочину, у розмірі 30904 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.11.2016 року становило 792966,64 грн. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 6890 грн.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.12.2017 року у справі № 522/16808/16-ц було задоволено подання старшого державного виконавця Другого Приморського Відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Моргун О.В. про заборону виїзду за межі України ОСОБА_1 . Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання зобов`язань за виконавчим документом № 522/16808/16-ц, виданим 16.01.2017 року Приморським районним судом м. Одеси.
23.07.2018 року державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Крецул В.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56806256 з примусового виконання виконавчого листа № 522/16808/16-ц, виданого 16.01.2017 року Приморським районним судом м. Одеси.
07.07.2025 року головним державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білша Є.Г. у виконавчому провадженні № 56806256 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення.
20.08.2025 року приватним виконавцем округу Одеської області Колечко Д.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 78900440 з примусового виконання виконавчого листа № 522/16808/16-ц, виданого 16.01.2017 року Приморським районним судом м. Одеси.
У жовтні 2025 року до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, в якій заявниця просить скасувати встановлене їй тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, застосоване ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.12.2017 року у справі №522/16808/16-ц. Заява обґрунтована тим, що оскільки ОСОБА_1 відшкодувала матеріальну шкоду, завдану ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ніколи не ухилялась від відшкодування матеріальної шкоди, то відсутні правові підстави щодо обмеження її конституційного права на вільний перетин кордону.
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів виконавчих проваджень № 56806256 та 78900440 не вбачається обставин, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 свідомих дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення суду.
Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з наступних підстав.
Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.
Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.
Конституційна гарантія вільного пересування фізичної особи не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи вільно залишати територію України, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.
Згідно ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.
Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Стецов проти України» від 11.05.2021 року Європейський суд вважає, що, по-перше, намір боржника у разі несплати судового боргу важко встановити та значною мірою така оцінка суб`єктивна; по-друге, це не може бути єдиною підставою для обмеження, яке є предметом спору, якщо воно триває довше, аніж протягом короткого початкового періоду. Відповідна служба має бути спроможна пояснити, яким чином заборона на поїздки може сприяти стягненню заборгованості з урахуванням конкретного випадку заявника та інших обставин справи.
Згідно ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.
Згідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань. Громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо, він, зокрема, ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань. Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у зазначеному випадку.
Отже, обов`язковою умовою для звернення державного виконавця з відповідним поданням є ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань, а отже, державний виконавець при зверненні до суду з відповідним поданням, зобов`язаний обґрунтувати та надати відповідні докази ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань.
Тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав уважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.
Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 року у справі № 331/8536/17.
Колегія суддів приймає до уваги, що на момент розгляду звернення про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2016 року у справі № 522/16808/16-ц не виконане, та боржником протягом тривалого часу, з 2016 по 2024 роки, не вживались жодні дії з погашення існуючої заборгованості за вказаним судовим рішенням.
Так, з наданих боржником копії розписок вбачається здійснення ОСОБА_1 виплат фізичним особам в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочинних дій, у той же час вказані розписки не є доказом виконання боржником рішення суду про стягнення боргу на користь саме Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», що є предметом розгляду даної справи. 
Факт сплати ОСОБА_1 суми заборгованості у розмірі 4620,00 грн. за 3 місяця, враховуючи офіційний дохід (пенсію) боржника за цей період у розмірі 26178,18 грн., не є свідченням зміни обставин, встановлених судом раніше, та про зміну протиправної поведінки боржниці, приймаючи також до уваги ту обставину, що часткове погашення заборгованості боржник почала здійснювати лише після відкриття виконавчого провадження у серпні 2025 року, а до цього періоду жодних дій для погашення заподіяної внаслідок злочину матеріальної шкоди ОСОБА_1 не вживалось.
Враховуючи встановлені обставини справи, а саме наявність доказів свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2016 року у справі № 522/16808/16-ц під час його примусового виконання у виконавчих провадженнях № 56806256 та 78900440, тривале невиконання вказаного судового рішення, наявність доказів того, що скасування обмеження у праві виїзду за межі України перешкоджатиме виконанню рішення суду, керуючись принципом пропорційності, колегія суддів доходить висновку, що на момент розгляду заяви наявна легітимна мета для продовження тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, а отже, відсутні правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 та скасування тимчасових обмежень, вжитих ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2017 року.
При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, порушив норми матеріального права, у зв`язку із чим ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 30.12.2025 року підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича - задовольнити.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 грудня 2025 року — скасувати.
Постановити нове судове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк», Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України — відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 22 червня 2026 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

Л.М. Вадовська