РІШЕННЯ
Іменем України
Справа № 285/973/26
провадження у справі № 2/0285/1246/26
30 квітня 2026 року  м. Звягель
Звягельський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді………………..........Літвин О. О.,
секретаря…………………………......Клечковської М. М.,
розглянувши цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження 
без повідомлення сторін
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»
до  ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості, – 
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2026 року товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі за текстом – ТОВ «Коллект Центр») звернулося до суду через систему «Електронний суд» з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №94328910000 від 08.02.2018 у розмірі 41271,17 грн, яка складається з тіла кредиту 31189,85 грн та відсотків 10081,32 грн.
В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем було укладено зазначений вище договір з АТ «Укрсиббанк» (далі за текстом – Банк), за яким ОСОБА_1 було надано кредит у сумі 15000 грн зі строком повернення до 20.02.2020 та процентною ставкою 55 % річних. Відповідач належним чином не виконав зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, унаслідок чого утворилась прострочена заборгованість.
Право вимоги за вказаним кредитним договором послідовно перейшло від АТ «Укрсиббанк» до ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», далі до ТОВ «Вердикт Капітал», а згодом до ТОВ «Коллект Центр» на підставі договорів відступлення права вимоги.

Ухвалою суду від 25.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, заперечення проти чого від них не надійшло. 

У відзиві від 23.03.2026 відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що кредитний договір укладався з ПАТ «УкрСиббанк», тоді як право вимоги відступалося АТ «УкрСиббанк». Позивач не надав належних доказів правонаступництва та переходу всіх прав і обов`язків від ПАТ «УкрСиббанк» до АТ «УкрСиббанк» у зв`язку зі зміною організаційно-правової форми юридичної особи. Також посилався на відсутність первинного розрахунку заборгованості, складеного безпосередньо первісним кредитором. Натомість до позову додано лише розрахунки, складені ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр». Без розрахунку первісного кредитора неможливо перевірити правильність визначення розміру боргу та законність його подальшого відступлення.
Крім того, заперечив проти врахування як доказу виписки з обліку кредитної заборгованості, витребуваної судом, оскільки частина інформації у ній викладена російською мовою без належного перекладу державною мовою, що, на його думку, робить такий доказ неналежним і недопустимим.

У відповіді на відзив від 07.04.2026, на яке позивач надав заперечення від 16.04.2026, представник позивача зазначила, що кредитні кошти відповідач прийняв в повному обсязі, скориставшись ними у споживчих цілях. Факт здійснення погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується банківською випискою, свідчить про належне усвідомлення відповідачем умов зазначеного договору, його прийняття та фактичне визнання існування заборгованості.
Укладений між сторонами договір відповідає вимогам чинного законодавства та вільному волевиявленню сторін; позичальник був ознайомлений з його умовами, висловив своє волевиявлення шляхом його підписання, що свідчить про прийняття ним таких умов, а також спрямованість на реальне настання правових наслідків. 
Розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. 
Факт відступлення прав вимоги від АТ УкрСиббанк до ТОВ «Коллект Центр» підтверджено належними та достатніми доказами. 

Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне.
Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). 
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.ст.1048, 1054 ЦК України).
За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. 
У цій справі встановлено, що 08.02.2018 між Банком та ОСОБА_1 було укладено Договір-Анкета про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування №94328910000 (далі по тексту – Договір). 
Сторони домовилися, що Договір-анкета містить заяву клієнта на відкриття карткового рахунку і подання окремої заяви не вимагається (п.1.1). 
За умовами Договору, Банк відкрив клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті України; встановив ліміт овердрафту (надав кредит), а клієнт зобов`язався повернути використану суму кредиту та сплатити плату за кредит на умовах, визначених Договором (п.1.2). 
Ліміт овердрафту розуміється як ліміт кредитування, що встановлюється у вигляді відновлюваної кредитної лінії, яка передбачає надання кредитних коштів клієнту в рамках ліміту кредитування одним траншем або 2 декількома траншами. Видача траншів може ініціюватися клієнтом шляхом використання кредитної картки в банкоматах, електронних терміналах або іншими способами, передбаченими Договором та Правилами, а також шляхом надання доручень Банку на списання кредитних коштів з карткового рахунку (п.2.1). 
Мінімальний ліміт кредитування станом на 08.02.2018 встановлений у розмірі 15000 грн. 
Проценти за користування кредитом становлять 55,00 % річних (п.2.3). 
Підписанням Договору-анкети відповідач, серед іншого, засвідчив, що він особисто ознайомлений з Правилами та Тарифами, які розміщені для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com; отримав від Банку інформацію про умови кредитування згідно вимог законодавства України; ознайомлений і погоджується з умовами усіх додатків до Договору-анкети, у тому числі з Тарифами Банку; ним особисто отримано примірник Договору-анкети (п.2.10). 
Договір укладається на невизначений строк та набирає чинності з моменту укладення Договору-анкети, усі додатки до Договору є невід`ємною частиною Договору (п.2.15). 
Своїм підписом відповідач підтвердив коректність і повноту наданої ним інформації (п.2.16). Тобто, ОСОБА_1 здійснив дії, які чітко свідчить про його свідомий вибір щодо укладання договору. Таким чином без відповідних дій з боку відповідача укладання договору було б неможливе.
Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідач, підписавши договір, не лише погодив його умови, зокрема розмір кредиту, грошову одиницю, відсотки, строк та умови кредитування, але й скористався кредитом. 
З долучених позивачем розрахунків слідує, що заборгованість за Договором становить 41271,17 грн, з яких основний борг 31189,85 грн та несплачені відсотки 10081,32 грн.
Заборгованість відповідача також підтверджується випискою по його рахунку, з якої вбачається, що кредитний ліміт був збільшений до 32000 грн.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (постанова Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц).
Також із наданої виписки вбачається, що відповідач здійснював погашення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про належне усвідомлення ним умов зазначеного договору, його прийняття та фактичне визнання існування заборгованості 
Верховний Суд у постанові №127/23910/14-ц від 23.12.2020 зазначив, що часткова сплата боржником основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. 
Із вищенаведеного вбачається, що позивачем надано суду належні та допустимі докази укладення між відповідачем та Банком кредитного договору та отриманням відповідачем кредитних коштів.
Закон України «Про захист прав споживачів» покладає обов`язок на позичальника бути відповідальним та добросовісним при укладенні договору та вчиняти відповідні дії з метою повного з`ясування умов кредитування. 
Суд звертає увагу, що відповідач не був звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні Договору, що означає повне з`ясування ним його умов до підписання і відповідно до отримання кредитних коштів, а не навпаки. Натомість ОСОБА_1 погодився на умови Договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. 
Незгода позичальника з умовами та особливостями кредитування, за відсутності зауважень щодо змісту та умов кредитного договору під час його укладення, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства (постанова Верховного Суду від 12.04.2022 по справі №756/6038/20).
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Матеріали справи містять підписаний відповідачем Договір, який недійсним не визнавався, відповідачем (боржником) з підстав безгрошовості у порядку ст.1051 ЦК України не оскаржувався.
У ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право –  обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. 
Оскільки кредитодавець Банк та позичальник ОСОБА_1 у цій справі досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладання кредитного договору ЦК України та уклали договір, у якому передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідач не надав суду докази, які б спростовували факт надання кредиту в розмірі, визначеному кредитним договором. Його незгода із наявним у справі розрахунком заборгованості не позбавляла його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». 
Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні. 
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (ст.512 ЦК України). Відступлення права вимоги відбувається на підставі правочину, зокрема, внаслідок укладення договору купівлі-продажу чи міни; дарування; факторингу. Право вимоги за кредитним договором №94328910000 послідовно відступалося на підставі укладених договорів факторингу та договору відступлення права вимоги. Так, 29.11.2021 АТ «УкрСиббанк» відступило право вимоги ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» за договором факторингу №224, що підтверджується актом приймання-передачі прав вимоги та реєстром боржників, у якому містяться дані щодо відповідача. 
Надалі ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» передало зазначене право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору факторингу, що також підтверджується актом приймання-передачі та реєстром боржників.
У подальшому 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги ТОВ «Коллект Центр» за договором відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, що підтверджується відповідним актом приймання-передачі реєстру боржників та додатковою угодою.
Отже, позивач ТОВ «Коллект Центр» набув статусу нового кредитора та право вимоги до відповідача за спірним кредитним договором.
У погоджений сторонами строк повернення кредиту кредитні кошти повернуто не було.
Зміст поняття «користування кредитом» був визначений Великою Палатою Верховного Суду у постанові №910/4518/16 від 05.04.2023, згідно якої це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами договору. 
За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України).
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов?язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). За правилами ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону. 
Встановлення судом обставин неналежного виконання відповідачем кредитного зобов`язання та відсутності доведеності зворотного, дає підстави дійти висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

У силу приписів ст.141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2662,4 грн. Оскільки судом задоволено позовні вимоги повністю, тому слід стягнути з відповідача на користь позивача усю суму сплаченого ним судового збору.
Позивачем заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу в сумі 16000 грн, на підтвердження чого надано договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024, укладений між ТОВ «Колект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», прайс лист адвокатського об`єднання, заявку про надання юридичної допомоги №897 від 01.10.2026 та витяг акту №18 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026.
Як передбачено ч.ч.4,5 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Суд звертає увагу, що витрати на професійну правничу допомогу повинні відповідати критерію необхідності – чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання – чи вплинули вони на перебіг розгляду справи. Розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову та предмету спору, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Предметом спору в дані справі є стягнення заборгованості за кредитним договором.
На теперішній час судова практика розгляду даної категорії справ є поширеною. Її вивчення, аналіз обставин справи та складання процесуальних документів, на думку суду, за наявності звичайної професійної підготовки в галузі права, об`єктивно не вимагає витрачання значного часу та зусиль адвоката.
Розподіляючи витрати, понесені заявником на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи та надані суду документи є підставою для часткового відшкодування судом витрат на правничу допомогу з іншої сторони, адже цей розмір не є доведений, необхідним та не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Відтак, з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, складності справи, ціни позову, критерію реальності адвокатських витрат, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, а також критерію розумності їхнього розміру, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн, що буде відповідати принципу співмірності, виваженості та розумності.
Керуючись статтями 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (ЄДРПОУ 44276926) 
заборгованість за договором №94328910000 від 08.02.2018 у розмірі 41271,17 грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2662,40 грн і 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу.? 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку оскарження, рішення набирає законної сили за результатом апеляційного провадження.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги на нього безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 

Головуюча суддя      О. О. Літвин