УХВАЛА

03 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 907/935/21(907/955/22) 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Жукова С.В.

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Південний"
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 02.12.2025
та постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.04.2026 

у справі № 907/935/21(907/955/22)
за позовом розпорядника майна ТОВ "Васстел" арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича
до 1) Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Південний",
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Васстел",
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державне публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг",
про визнання недійсним договору застави 

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Господарського суду Закарпатської області на стадії розпорядження майном перебуває справа № 907/935/21 за заявою Державного ПАТ «Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" про банкрутство ТОВ "Васстел".
В межах вказаної справи про банкрутство, до суду звернувся розпорядник майна ТОВ "Васстел" арбітражний керуючий Демчан Олександр Іванович з позовом до ТОВ "Васстел" та ПАТ АБ "Південний" про визнання недійсним договору застави транспортних засобів №508 від 07.05.2020, укладеного між ТОВ "Васстел" та ПАТ АБ "Південний".
Господарський суд Закарпатської області рішенням від 02.12.2025 позов задовольнив повністю. Визнав недійсним договір застави транспортного засобу №508 від 07.05.2020, укладений між ТОВ "Васстел" та ПАТ АБ "Південний".
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.04.2026 рішення Господарського суду Закарпатської області від 02.12.2025 у справі №907/935/21(907/955/22) залишено без змін.
До Верховного Суду від Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Південний" надійшла касаційна скарга, у якій заявлено вимогу скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 02.12.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.04.2026 у справі № 907/935/21(907/955/22), а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/935/21(907/955/22) визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2026.
За результатами розгляду матеріалів цієї скарги Касаційний господарський суд дійшов висновку про залишення її без руху, з огляду на таке.
Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального пра-ва чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 час-тини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій ви-кладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 2 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу).
У цьому випадку необхідно чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рі-шення та номер справи, навести сам висновок і в чому полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абзац 3 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу). Cкаржник повинен чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рі-шення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.
Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає непогодження із ним.
Оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України необхідно зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.
При цьому, необхідно враховувати, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесу-ального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на від-повідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів ГПК України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі скаржник посилається на пункти 1, 3 частини третьої статті 310 цього Кодексу, як на підставу касаційного оскарження та вказує, що оскаржувані рішення прийняті за неповного з`ясування судом першої та апеляційної інстанції обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків, викладених у оскаржуваних рішеннях, обставинам справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без врахування належних доказів та актуальної судової практики, що призвело до неправильного вирішення справи. Окрім того, суд апеляційної інстанцій не надав самостійної належної та повної оцінки доказам та доводам наведеним Акціонерним банком «Південний» на підтвердження відсутності підстав для задоволення позовних вимог, а обмежився підтриманням загальних висновків місцевого суду чим порушив вимоги щодо повного та вмотивованого перегляду рішення та право гарантоване Конституцією України та нормами ГПК України. 
Проте, скаржник, в порушення вимог пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України, не вказує інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
Отже, Верховний Суд встановив, що скаргу подано без додержання вимог щодо змісту касаційної скарги, викладених у пункті 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України.
Згідно з частиною 2 статті 292 ГПК України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
Відповідно частини 2 статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Таким чином, Скаржнику необхідно усунути недоліки касаційної скарги, а саме конкретизувати визначені у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження.
З огляду на викладене, касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, тому підлягає залишенню без руху на підставі частини 2 статті 292 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 174, 234, 235, 288, 290, 291 292 Господарського процесуального кодексу України, статті 4 Закону України "Про судовий збір", Суд, -
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Південний" на рішення Господарського суду Закарпатської області від 02.12.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.04.2026 у справі № 907/935/21(907/955/22) залишити без руху.
2. Надати Публічному акціонерному товариству Акціонерний банк "Південний" строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, який становить 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху. 
3. Публічному акціонерному товариству Акціонерний банк "Південний" усунути недоліки, встановлені в цій ухвалі у такий спосіб:
- конкретизувати визначені у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С.В. Жуков