Справа № 585/2273/23 
Номер провадження 1-кп/585/102/26 

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
секретаря ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ромни матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12023200470000001 від 01.01.2023 року, відносно :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сміле, Роменського району Сумської області, громадянина України, українця, з середньою – технічною освітою, не одруженого, працюючого машиністом(кочегаром) котельні Хмелівського сільського будинку культури Хмелівської сільської ради, є студентом ВСП «Конотопський індустріально-педагогічний фаховий коледж СуМДУ», раніше не судимого, номер картки платника податків НОМЕР_1 , військовозобов`язаного, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 286-1, ч.3 ст. 135 КК України, 

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с.Сміле Роменського району Сумської області, громадянки України, українки, з загальною середньою освітою, не заміжньої, студентки ІІІ курсу Сумського педагогічного університету, раніше не судимої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , номер картки платника податків НОМЕР_2 , 
по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 136, ч.1 ст. 396 КК України, 
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
законного представника ОСОБА_4 ОСОБА_6 
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 
представника служби у справах дітей 
Роменської районної державної адміністрації ОСОБА_9 

В С Т А Н О В И В :

01.01.2023 близько 03 год. 41 хв., особа, матеріали відносно якого виділені судом в окреме провадження та провадження по справі зупинено ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 жовтня 2024 року, керуючи автомобілем марки «ВАЗ» моделі « 21043» р.н. НОМЕР_3 , перебуваючи в стані наркотичного, сп`яніння рухався в темну пору доби по вулиці Соборній в межах населеного пункту в с. Сміле Роменського району, Сумської області зі сторони с. Хоружівка Роменського району в напрямку с. Хмелів Роменського району. В салоні автомобіля під час руху також перебували: на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_4 , на задньому пасажирському сидінні ліворуч – ОСОБА_3 , праворуч -особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження на стадії досудового розслідування.
Надалі, перебуваючи поблизу будинку № 57 по вул. Соборній в с. Сміле Роменського району, особа, матеріали відносно якого виділені судом в окреме провадження, допустив наїзд на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_3 , який перебував у вертикальному положенні в нерухомому стані на проїзній частині дороги на полосі руху водія.
Після зупинки транспортного засобу, водій автомобіля та пасажири, зокрема ОСОБА_3 вийшли з автомобіля та виявили під колесами автомобіля потерпілого ОСОБА_10 .
Далі, близько 03 год. 45 хв. 01.01.2023, не провівши заходів деблокування пішохода з під нижньої частини вищевказаного автомобіля, ОСОБА_3 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 2 від 01.01.2023), в порушення вимог п.п. 1.5, 10.1 Правил дорожнього руху України, сів за кермо вищевказаного автомобіля, перед початком руху, не переконався в тому, що його рух буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а саме пішоходу ОСОБА_10 який перебував під колесами автомобіля, розуміючи що його дії як учасника дорожнього руху загрожують життю або здоров`ю потерпілого, ОСОБА_3 продовжив рух в напрямку с. Хмелів Роменського району.
Проїхавши близько 150 метрів у вказаному напрямку пішохід ОСОБА_10 під час руху викотився з під автомобіля та залишився лежати на проїзній частині дороги, а ОСОБА_3 продовжив рух в напрямку місця проживання.
В наслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження від яких помер в автомобілі БШМД під час транспортування до лікарні.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2 від 13.03.2023 в результаті дорожньо-транспортної пригоди смерть ОСОБА_10 настала в наслідок тупої поєднаної травми тіла, яка проявилась у вигляді множинних переломів кісток, крововиливів, забою легень, і підтверджуються наявність ушкоджень, які характеризують тупу травму тіла, небезпекою для життя, взаємним обтяженням ушкоджень та їх множинністю, що ускладнились розвитком травматичного шоку.
За висновком судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/119-23/3787-ІТ від 05.04.2023 та на думку слідства – ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21043» р.н. НОМЕР_3 , порушив вимоги Правил дорожнього руху (затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001, введених в дію з 01.01.2002), передбачені пунктами:
1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Допущені водієм ОСОБА_3 порушення вимог пункту 1.5, 10.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією та наслідками, що настали.
Дії водія ОСОБА_3 по порушенню Правил дорожнього руху є умисними, форма вини стосовно наслідків, що настали - необережна (злочинна самовпевненість).

В свою чергу ОСОБА_4 , вийшовши з автомобіля після наїзду на пішохода автомобілем під керуванням особи, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, а також після волочіння потерпілого ОСОБА_10 під автомобілем, коли ним керував ОСОБА_3 , достовірно розуміла, що потерпілий ОСОБА_10 в наслідок даної події отримав тілесні ушкодження і знаходився у безпорадному та небезпечному для життя стані, маючи реальну можливість, не надала йому необхідної допомоги не вжила заходів, необхідних для відведення небезпеки для життя останнього, не повідомила про його стан до закладів охорони здоров`я та інших належних установ для забезпечення надання необхідної допомоги, в наслідок чого потерпілий ОСОБА_10 помер в кареті БШМД.
В подальшому, після наїзду, переїзду та волочіння пішохода ОСОБА_10 під автомобілем, коли ним керували особа, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, та ОСОБА_3 усвідомлюючи і достовірно знаючи, що пішохід ОСОБА_10 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження, перебував без свідомості та в подальшому в наслідок отриманих тілесних ушкоджень помер в кареті БШМД, водії та ОСОБА_4 покинули місце події.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні за ч.3 ст. 135 КК України визнав повністю, за ч.3 ст. 286-1 КК України – визнав частково, та надав суду показання про те, що дійсно 01.01.2023 року о 04 год. 00 хв. він разом з ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 виїхали з с.Сміле та їхали в сторону с.Хмелів. За кермо сів ОСОБА_13 . Доїжджаючи до села ОСОБА_4 закричала, потім був удар, а потім ОСОБА_13 загальмував, усі вийшли із автомобіля. Після початку гальмування авто проїхало ще 5-7 метрів. ОСОБА_13 подивився під авто і побачив тіло, та сказав, що там мертва людина. Як ОСОБА_13 вирішив, що людина там мертва, він не знає. Він під авто не дивився, бо боїться крові. Потерпілий був повністю під автомобілем і його не було видно, не було стогону, чи інших звуків. Він не перевіряв чи чоловік під автомобілем живий. ОСОБА_4 намагалася кудись зателефонувати, стояла неподалік, під авто вона не заглядала. Бойко одразу втекла, потім ОСОБА_13 та ОСОБА_4 , він залишився сам біля авто, дуже панікував, а тому сів у авто і поїхав додому. Сам він не міг зробити якісь дії чи допомогти потерпілому. Коли поїхав з місця, то потерпілий був під авто, він його протяг колесами. О 05 год. 00 хв. додому приїхали працівники поліції і затримали його. Автомобіль ВАЗ знаходиться у його користуванні, він має посвідчення водія з 21 року. З 31.12.2022 року до 01.01.2023 року вони всі разом відпочивали у селі у приватному будинку та вживали алкогольні напої, пили горілку до 01 год. ночі. Автомобіль рухався зі швидкістю 70 км/год. Він був у стані алкогольного сп`яніння, тому не хотів їхати за кермом. ОСОБА_13 також вживав алкоголь, але був не такий п`яний. Він не телефонував до поліції чи до швидкої. Моменту ДТП він не бачив. Додому йому було приблизно 1,5 км. Коли він їхав у авто, то ОСОБА_13 йшов по дорозі. Також йшла ОСОБА_4 , він її забрав у авто та вони разом поїхали додому. Не знає чи вона бачила, що за автомобілем тягнеться тіло потерпілого. ніяких ознак тягнення він не відчував поки керував автомобілем. У нього був телефон. В автомобілі з ОСОБА_4 вони розмовляли про те, що йому буде в`язниця, за те, що збили чоловіка. ОСОБА_4 не говорила, що необхідно викликати поліцію чи швидку. Коли приїхали додому то не дивився під автомобіль. Раніше до адміністративної відповідальності він не притягувався. Потерпілій відшкодував 40000 грн. добровільно, оскільки розуміє тяжкість свого вчинку. У вчиненому щиро розкаюється. 

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому їй обвинуваченні за ч.3 ст. 136, ч.1 ст. 396 КК України визнала частково та надала суду показання про те, що дійсно 01.01.2023 року близько 04 год. 00 хв. вони їхали в с.Хмелів. Вона перебувала у автомобілі на передньому пасажирському сидінні, за кермом був ОСОБА_13 , ОСОБА_3 сидів на задньому пасажирському сидінні, а Бойко на задньому пасажирському за нею. Під час руху вона дивилася у пасажирське вікно, потім повернула голову до ОСОБА_14 , та побачила що на дорозі лежить чоловік, закричала. На дорозі вона побачила людину, яка лежала впоперек дороги, спиною до автомобіля у позі ембріона. Автомобіль наїхав на чоловіка. Коли вийшли з автомобіля ОСОБА_13 заглянув під авто, та сказав, що там мертвий чоловік. З якою швидкістю рухався автомобіль вона не знає. Вона мала телефон, але не мала на рахунку коштів, тому думала що не може зателефонувати на 102 та 103. Вона просила хлопців, щоб зателефонували. ОСОБА_13 та ОСОБА_3 намагалися підняти автомобіль, але не змогли. Вона біля автомобіля була десь 10 хвилин, потім пішла за ОСОБА_15 , йшла по дорозі додому, потім їх наздогнав ОСОБА_3 на автомобілі, сказав їй сідати у авто і відвіз додому. Вона думала, що чоловік на дорозі вже лежав мертвий. Вона не бачила до зіткнення, щоб людина лежала із ознаками життя. Коли йшла з місця ДТП не чула ніяких звуків. З місця ДТП до сільської ради вона відійшла 150 метрів, коли ОСОБА_3 зупинився вона не бачила тіла. Вона не знала, що потерпілий тягнувся за автомобілем, це вже розповіли працівники поліції. В той день було холодно, десь орієнтовно -5 градусів. Додому прийшла близько 4:10-4:20 год. та відразу лягла відпочивати, її батьки спали та не чули її. Поліція приїхала до них із ОСОБА_3 близько 5 год. ранку, він залишився у неї бо вони зустрічаються. Вона розповіла поліції усе як було і нічого не приховувала. ОСОБА_13 був випивший, вона не знала, що він зранку вживав наркотичні речовини. Він їхав нормально. ОСОБА_16 пішла. Вона просила хлопців, щоб вони зателефонували, хотіла щоб вони зателефонували до батьків або в поліцію. Вона дуже злякалася та не знала що робити. На той час їй було 17 років та вона внаслідок свого молодого віку та відсутності життєвого досвіду не знала, як правильно поступити, допомоги потерпілому вона сама надати не могла. 

Потерпіла ОСОБА_17 надала суду показання про те, що 01.01.2023 року відбулася трагічна ДТП в с.Сміле у якій був наїзд на її сина і він загинув. В цей день син був у селі, гостював у бабусі. ОСОБА_3 відшкодував їй шкоду у розмірі 40000 грн. та вибачався, дуже розкаювався перед нею. Просила не позбавляти його волі. ОСОБА_4 не надала допомоги її сину, хоча могла це зробити, не викликала допомогу, не зверталася до поліції. ОСОБА_4 просила вибачення. 

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 надала покази про те, що 01.01.2023 року вони святкували Новий рік в с.Сміле у бані. Потім вони зібралися їхати додому. Сіли в автомобіль: ОСОБА_13 сів за кермо, ОСОБА_4 біля нього збоку, вона позаду ОСОБА_4 , а за водієм ОСОБА_3 Автомобіль «Жигулі» був у користуванні ОСОБА_3 . За кермом був ОСОБА_13 оскільки ОСОБА_3 був п`яний. Їхали вони по вул. Соборній в с.Сміле приблизно 4 год. ранку. Їхали не швидко приблизно 40-50 км/год., сталось різке гальмування, було сиро, туман, погана видимість та автомобіль зупинився (загальмував). Першим із авто вийшов ОСОБА_13 , потім ОСОБА_4 . Хтось сказав, що треба швидку викликати, вона була у авто. Потім вийшла і вона. Бачила, що під автомобілем щось лежало, можливо і людина. Вона нічого не робила, відразу звідти пішла додому пішки. Пізніше вона дізналася, що там була людина. Вона навчається у НАВСУ і її справою займається ДБР. Вона за це понесла покарання. ОСОБА_13 алкоголь не вживав, а як інші речовини вживав вона не бачила. В той день було темно, туманно, не могли навіть припустити, що хтось буде лежати на дорозі. Були слова від ОСОБА_13 , що там ніби хтось лежить. 

Допитаний в судовому засіданні начальник бюро СМЕ ОСОБА_19 надав показання про те, що у висновку експерта не можливо розмежувати тілесні ушкодження, бо не було настільки характерними ушкодження. Потерпілий первісно знаходився у горизонтальному положенні. Експертиза проводилася на підставі матеріалів кримінального провадження, безпосередньо і на підставі висновку експерта, який проводив розтин і протоколу огляду місця події. Навіть при огляді трупу ним не було розмежовано тілесні ушкодження. По наявним даним експерта не можна розмежувати тілесні ушкодження. Відбувся наїзд – волочіння 10 метрів, зупинка і знову волочіння 150 метрів і знову зупинка. 

Допитана в судовому засіданні експерт судово-медичної експертизи ОСОБА_20 надала показання про те, що вона готувала висновок експерта. У підсумковій частині висновку все викладено. Відсутні ідентифікуючі властивості за якими можна встановити чи контактувало авто із потерпілим. На потерпілому були ссадна. Більше ніж написано у цій експертизі вони встановити не може, як про це питають захисники. Під час проведення експертизи був залучений експерт автотехнік. Вони максимально дали висновок по тих даних, що є у матеріалах кримінального провадження. Відсутні сліди ковзання на взутті, потерпілий був у горизонтальному положенні. Розмежувати тілесні ушкодження не можливо. Сумарно протягувалося тіло 10 м та 150 метрів. 

Також судом було безпосередньо досліджено у судовому засіданні у порядку, передбаченому ст.ст. 357, 358, 359 КПК України наступні речові докази та документи, а саме :
- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого 01.01.2023 року були внесені відомості до ЄРДР № 1202320047000001 за ч.3 ст. 286-1, ч.3 ст. 135, ч.3 ст. 136, ч.1 ст. 396 КК України ( т.2, а.с.100-101);
- рапорт помічника чергового Роменського РВП ГУНП в Сумській області, згідно якого 01.01.2023 року о 04:52 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 01.01.2023 року о 04:51 год. за адресою: Роменський район с.Сміле ДТП по факту. Біля клубу збили чоловіка, автомобіль з місця пригоди зник ( марка та д.н.з не відомі) (т.2, а.с.102);
- протокол огляду місця дорожньо-транспортної події від 01.01.2023 року, зі схемою та фототаблицею до нього, з застосуванням фотокамери «Canon», відповідно до якого за участю фахівця-криміналіста, понятих, було встановлено місце ДТП за адресою: Сумська обл., Роменський р-н, с.Сміле, вул. Соборна, 57, та зафіксовано зображення проїзної частини дороги, сліди гальмування, осипу ЛФП, пластику, плями РБК та ботинка (т.2, а.с.103-117);
- протокол огляду місця події від 01.01.2023 року та фототаблицю до нього, згідно якого в присутності понятих, за участі спеціаліста, було оглянуто автомобіль марки ВАЗ моделі 21043, фіолетового кольору, д.н.з. НОМЕР_3 ( т.2, а.с. 118-121);
- протокол огляду місця події від 01.01.2023 року та фото таблицю до нього, згідно якого в присутності понятих та фельдшера в кареті БМД було оглянуто труп ОСОБА_10 (т.2, а.с.124-127);
- протокол огляду предмету (транспортного засобу) від 04.01.2023 року та фото таблицю до нього, згідно якого за участю спеціаліста з використанням фотокамери «Canon», на штраф майданчику за адресою м.Ромни, вул. Полтавська, 4 в, було оглянуто автомобіль марки ВАЗ-21043 р.н. НОМЕР_3 фіолетового кольору та зафіксовано пошкодження на ньому ( т.2, а.с.130-136);
- протокол огляду предмету від 05 січня 2023 року, з додатками, згідно якого із застосуванням технічних засобів, а саме службового комп`ютеру було проведено огляд предмету, а саме оптичного диску, на якому маються записи відео зображення вул. Соборної в с.Сміле Роменського району в двох напрямках, де виявлено рух чоловіка хиткою ходою по проїзній частині дороги в напрямку с.Хмелів. На відеозаписі, який ведеться в бік с.Хоружівка, та останнього в час коли він повинен вийти в відеозаписі камер, які ведуть зйомку в бік с.Хмелів не з`являється. Також на відеозаписі який веде відеозйомку в бік с.Хмелів попадає зображення автомобіля який зупинився з нього виходить двоє чоловіків та дві дівчини, одна з яких відразу покидає місце події, а інші учасники заглядають та підсвічують під автомобіль, показуючи те, що під колесами автомобіля щось перебуває. В подальшому за кермо сідає чоловік, який попередньо вийшов з пасажирського місця в автомобілі та продовжує рух в напрямку с.Хмелів, при цьому чоловік та жінка відходять вперед та в подальшому зникають в кадрі. Під час руху автомобіля під його задньою частиною видніється силует людини (т.2, а.с.141-163);
- довідка Сумського обласного центру з гідрометеорології ( Сумський ЦГМ) від 10.01.2023 року, відповідно до якої за даними спостережень найближче розташованої метеорологічної станції Ромни зафіксовані погодні умови 01 січня 2023 року: о 02:00 год. - температура повітря +2,0, вологість – 96%, видимість 2,5 км., хмарність 10 бал., явища погоди серпанок; о 05:00 год. - температура повітря +3,4, вологість – 91%, видимість 3,5 км., хмарність 10 бал., явища погоди серпанок (т.2, а.с.165);
- протокол проведення слідчого експерименту від 20.01.2023 року та схема до протоколу, з участю свідка ОСОБА_18 , згідно якого було відтворено обставини за яких вчинено ДТП ( т.2, а.с.174-178); 
- висновок експерта від 02.02.2023 року № СЕ-19/119-23/161-ІТ з додатками, згідно якого на період проведення експертного огляду автомобіля ВАЗ 21043 д.н. НОМЕР_3 встановлено, що його система рульового керування знаходилася у працездатному стані технічних несправностей в даній системі, методами, що зазначені в дослідницькій частині висновку, не виявлено. В робочій гальмівній системі автомобіля ВАЗ 21043 д.н. НОМЕР_3 маються технічні несправності у вигляді відсутності регулятору тиску задніх гальм та його приводу. Ходова частина автомобіля ВАЗ 21043 д.н. НОМЕР_3 знаходилася в несправному стані, який визначається зміною конструкції задньої підвіски у вигляді встановлення додаткових нижніх повздовжніх штанг та поперечної штанги, які не передбачені заводом виробником даного транспортного засобу. Система зовнішнього освітлення автомобіля ВАЗ 21043 д.н. НОМЕР_3 знаходиться в технічно несправному стані, який полягає у переобладнанні фар головного світла, що визначається їх оснащенням LЕD лампами (т.2, а.с.185-193);
- висновок експерта № СЕ-19/119-23/247-ІТ від 06.02.2023 року, згідно якого слідові картина, яка була зафіксована під час огляду місця події, характерна для розташування місця наїзду автомобіля ВАЗ 21043 д.н. НОМЕР_3 на пішохода на правій смузі проїзної частини вул. Соборна в с.Сміле Роменського району, по напрямку руху в бік с.Хмелів, перед розташуванням фрагменту ЛФП, тобто не далі ніж 9,6 м відносно умовної лінії повздовжнього орієнтиру. Більш точно встановити розташування місця наїзду на пішохода, відносно елементів проїзної частини та орієнтиру, не надається можливим, через відсутність достатньої кількості відповідних інформаційних ознак ( т.2, а.с.196-198);
- висновок експерта № СЕ-19/119-23/3787-ІТ від 05.04.2023 року, згідно якого в даній дорожній ситуації водій автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_13 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 2.3(6), 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_13 мав технічну можливість уникнути первинного наїзду на пішохода. При русі автомобіля «ВАЗ» зі швидкістю 30; 40 км/год, в діях водія даного транспортного засобу ОСОБА_13 , з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам п.п. 12.3, 31.1, 31.4.1 (а), 31.4.3 (г) ПДР України, з яких невідповідності вимогам п.12.3 ПДР України знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП. Якщо швидкість руху автомобіля «ВАЗ» складала 60 км/год, то в діях водія даного транспортного засобу ОСОБА_13 , з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пунктів 12.3, 12.4, 31.1, 31.4.1 (а), 31.4.3(г) Правил дорожнього руху України, з яких невідповідності вимогам пунктів 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП. Оцінка дій водія ОСОБА_3 не потребує спеціальних авто технічних знань та навичок і може бути виконана органами слідства або судом самостійно відповідно до вимог п.1.5 ПДР України (т.2, а.с.203-207);
- протокол огляду предмету від 03.01.2023 року та фото таблицею до нього, згідно якого було оглянуто речі загиблого ОСОБА_10 в яких останній перебував на момент ДТП (т.2, а.с.209-214);
- висновок експерта № 54 від 13 березня 2023 року та фото таблиця до нього, в якому зафіксовано пошкодження на куртці, належній ОСОБА_10 , які детально описані в дослідницькій частині висновку, та зазначено, що пошкодження на куртці є загальними ознаками автотравми, і могли утворитися при ДТП ( наїзд) на різних етапах. Спецефічні та характерні ознаки автотравми в пошкодженнях не відобразилося. За пошкодженнями, виявленими на куртці, встановити стояв або пересувався, потерпілий в момент первинного контакту з автотранспортом, не представляється можливим. Враховуючи, що ознаки тертя, розриви тканини та фрикційне гофрування виявлені на різних поверхнях та деталях конструкції куртки, що вказують на неодноразовий травматичний вплив, та які мають різнонаправлені вектори дії, можна припустити, що пошкодження спричинені при обертанні тіла відносно травмуючи поверхонь на різних етапах ДТП ( первинний контакт, волочіння тощо) ( т.2, а.с 216-221);
- висновок експерта № 50 від 22 березня 2023 року та фототаблицею до нього, в якому зафіксовано пошкодження на кофті, належній ОСОБА_10 , які детально описані в дослідницькій частині висновку, та зазначено, що конструктивні особливості травмую чого предмета ( предметів) в пошкодженнях не відобразилися. Дані пошкодження могли утворитися при динамічному контакті поверхні одягу з нерівною поверхнею тупого предмета ( частинами автотранспорту), при зіткненні автотранспортного засобу, що на деяких ділянках одягу контактування відбувалося з частинами транспорту, які мали високу температуру. За пошкодженням на кофті визначити, в якому положенні знаходився потерпілий в момент первинного контакту з автотранспортом, а також встановити, стояв або переміщався він, не представляється можливим (т.2, а.с.223-225); 
- висновок експерта № 51 від 15 березня 2023 року та фототаблицею до нього, в якому зафіксовано пошкодження на штанах належних ОСОБА_10 , які детально описані в дослідницькій частині висновку, та зазначено, що пошкодження на штанах є загальними ознаками автотравми, і могли утворитися при ДТП ( наїзд) на різних етапах. Специфічні та характерині ознаки автотравми в пошкодженнях не відобразилися. За пошкодженнями, виявленими на штанах, встановити стояв або пересувався, потерпілий в момент первинного контакту з автотранспортом, не представляється можливим. Враховуючи, що ознаки тертя, розриви тканини та фрикційне гофрування виявлені на різних поверхнях та деталях конструкції штанів, що вказують на неодноразовий травматичний вплив, та які мають різнонаправлені вектори дії, можна припустити, що пошкодження спричинені при обертанні тіла відносно травмуючи поверхонь на різних етапах ДТП ( первинний контакт, волочіння тощо) (т.2, а.с.227-231);
- висновок експерта № 49 від 15 березня 2023 року та фототаблицею до нього, в якому зафіксовано пошкодження на спортивних штанах належних ОСОБА_10 , які детально описані в дослідницькій частині висновку, та зазначено, що конструктивні особливості травмуючого предмета в пошкодженнях не відобразилися. Дані пошкодження могли утворитися при динамічному контакті поверхні одягу з нерівною поверхнею тупого предмета ( частинами автотранспорту, дорожнього покриття тощо), при зіткненні автотранспортного засобу з людиною ( наїзд), на одній із стадій ДТП, і є загальними ( спільними) ознаками автотравми. Специфічні та характерні ознаки автотравми не вбачаються. За пошкодженнями на штанях, визначити в якому положенні знаходився потерпілий в момент первинного контакту з автотранспортом, а також встановити, стояв чи переміщався, не представляється можливим (т.2, а.с. 233-236);
- висновок експерта № 53 від 28 березня 2023 року та фототаблицею до нього, в якому зафіксовано пошкодження на спортивних штанах належних ОСОБА_10 , які детально описані в дослідницькій частині висновку, та зазначено, що конструктивні особливості травмуючого предмета (предметів) в пошкодженнях не відобразилися. Дані пошкодження могли утворитися при динамічному контакті поверхні одягу з нерівною поверхнею тупого предмета ( частинами автотранспорту, дорожнього покриття тощо), при зіткненні автотранспортного засобу з людиною ( наїзд), на одній із стадій ДТП, і є загальними ( спільними) ознаками автотравми. Специфічні та характерні ознаки автотравми не вбачаються. За пошкодженнями на штанях, визначити в якому положенні знаходився потерпілий в момент первинного контакту з автотранспортом, а також встановити, стояв чи переміщався, не представляється можливим (т.2, а.с.238-242);
- висновок експерта № 52 від 09 березня 2023 року та фототаблицею до нього, в якому зафіксовано пошкодження на черевиках належних ОСОБА_10 , які детально описані в дослідницькій частині висновку, та зазначено, що виявлені сліди ковзання – тертя на версі черевиків могли утворитися в результаті ДТП на різних фазах, і являються загальними ознаками. Не виключена можливість, що сліди ковзання-тертя на версі черевиків сталось внаслідок волочіння. За виявленими слідами, не представляється можливим достовірно визначити, в якому становищі, на момент первинного контакту перебував потерпілий (т.2, а.с.244-246);
- лікарське свідоцтво про смерть № 2 від 02 січня 2023 року, згідно якого ОСОБА_10 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.3, а.с.1);
- висновок експерта № 2 від 13.03.2023 року, в якому в дослідницькій частині детально описані пошкодження трупа ОСОБА_10 , та зазначено, що смерть гр. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла, яка проявилась у вигляді множинних переломів кісток, крововиливів, забою легень, і підтверджується наявністю ушкоджень, які характеризують тупу травму тіла, небезпекою для життя, взаємним обтяженням ушкоджень та їх множинністю, що ускладнилось розвитком травматичного шоку, на що вказують дані макроскопічного дослідження: блідість і невиразність трупних плям, нерівномірність кровонаповнення органів, петехіальні крововиливи на поверхні легень та серця, недокрів`я нирок. Смерть  настала судячи з виразності загальних трупних явищ, досліджуваних в секційній моргу за 24-48 годин до моменту їх дослідження. Тілесне ушкодження у вигляді поєднаної травми, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (згідно п.п. 2.1.1.а, 2.1.3. н, о «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.) та має прямий причинний зв`язок зі настанням смерті. Тілесні ушкодження у вигляді ран, кожне окремо, мають ознаки легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (згідно п.п. 2.3.2.а та 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.). Тілесні ушкодження у вигляді саден та синців, кожне окремо, мають ознаки легких тілесних ушкоджень (згідно п.п. 2.3.2.б та 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.).
При судово-токсикологічному дослідженні виявлений у крові етиловий спирт. Концентрація етилового спирту у крові - 3,28 %о. Згідно методичних рекомендацій «Судово-медична діагностика смертельних отруєнь етиловим алкоголем» (Київ - 2004 р.) наявність етанолу у крові у концентрації 2,5 і вище проміле, стосовно живої особи, трактується, як сильне алкогольне сп`яніння ( т.3, а.с.2-6);
- висновок експерта № 24/3801/2023 від 13 квітня 2023 року, в якому детально описані виявлені тілесні ушкодження голови, шиї, тулуба, кінцівок трупа ОСОБА_10 , та зазначено, що вказані тілесні ушкодження в сукупності знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого. Виявлені тілесні ушкодження утворилися внаслідок дії тупих предметів по механізму удару, стиснення, ковзання-тертя, прогину, розтягнення. Переломи кісток тазу утворилися від стиснення в передньо-задньому напрямку, як між транспортним засобом та покриттям дороги, так і при переїзді колесом автомобіля. В тілесних ушкодженнях не відобразилися конструктивні ідентифікуючі властивості травмуючих предметів, що не дає можливості достовірно встановити весь механізм отримання травми потерпілим.
Враховуючи об`єм тілесних ушкоджень (травма грудної клітки: 11 переломів ребер, по різних анатомічних ділянках, забій легень; множинні переломи: кісток тазу, повний розрив клубово-крижового зчленування, переломи головки плечової та стегнової кісток, що супроводжувалися значною крововтратою), малоймовірно, що при наданні негайної кваліфікованої медичної допомоги в умовах спеціалізованого закладу після отримання всього комплексу травми, смерті потерпілого можна було уникнути.
При медико-криміналістичних дослідженнях одежі ОСОБА_10 виявлено множинні пошкодження, які утворилися при тангенційній дії тупого предмета з нерівною, шорсткою контактуючою поверхнею об поверхню тканини в різних напрямках, на різних етапах ДТП. Конструкційні особливості в пошкодженнях не відобразилися. При дослідженні взуття потерпілого виявлені сліди ковзання - тертя на версі черевиків, які могли утворитися в результаті ДТП на різних фазах. На підошві чобіт слідів ковзання, характерних для ДТП не виявлено. 
У комісії відсутні об`єктивні дані, які б дозволили конкретизувати первинне положення потерпілого при первинному контактуванні з транспортним засобом. Найбільш ймовірно, враховуючи відсутність переломів нижніх кінцівок та слідів ковзання на підошві взуття, потерпілий знаходився в горизонтальному положенні, лежачи на покритті дороги. Встановити орієнтацію потерпілого не представляється можливим.
Розмежувати тілесні ушкодження та пошкодження одягу, які утворилися в результаті первинного наїзду під час керування автомобілем ОСОБА_13 та в результаті руху потерпілого під нижньою частиною (дном) автомобіля під час керування ним ОСОБА_3 , не можливо, враховуючи неодноразові рухи автомобіля вперед та назад після наїзду (тіло знаходилося під дном автомобіля), протягування тіла при русі автомобіля на відстань близько 150 м. Тілесні ушкодження у потерпілого та пошкодження одежі мають різнонаправлені вектори дії, утворилися внаслідок неодноразової травматичної дії, при контактуванні з транспортним засобом та дорожнім покриттям на різних етапах ДТП (т.3, а.с.10-24);
- протокол проведення слідчого експерименту від 23.02.2023 року та схему до нього, за участю ОСОБА_3 , згідно якого, останній за місцем ДТП за адресою с.Сміле вул. Соборна Роменського району, показав та розказав обставини наїзду на потерпілого, що мало місце на даному відрізку дороги 01.01.2023 року (т.3, а.с.65-69); 
- протокол проведення слідчого експерименту від 07.03.2023 року, з схемою до нього, за участю свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 (педагога), згідно якого було відтворено обставини за яких вчинено ДТП 01.01.2023 року ( т.3, а.с.71-76);
- протокол проведення слідчого експерименту від 20.01.2023 року, з схемою до нього, за участю свідка ОСОБА_13 , згідно якого було відтворено обставини за яких вчинено ДТП 01.01.2023 року ( т.3, а.с.77-81);
- протокол проведення слідчого експерименту від 20.01.2023 року, з схемою до нього, за участю свідка ОСОБА_4 , згідно якого було відтворено обставини за яких вчинено ДТП 01.01.2023 року ( т.3, а.с.91-95);
- висновок експерта № 9/СЕ-19/117-25/25648-ІТ від 08.01.2026 року, в якому зазначено, що розділити комплекси ушкоджень, заподіяні ОСОБА_10 автомобілем ВАЗ 21043 д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_15 та ОСОБА_3 експертним шляхом неможливо з причин, викладених у дослідницькій частині даної експертизи (т.3, а.с.200-230). 

Таким чином суд, безпосередньо дослідивши та оцінивши у своїй сукупності докази з матеріалів кримінального провадження, показання обвинувачених, потерпілої, свідків та експертів приходить до висновку про доведеність вини: 
ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 286-1 КК України, яке слід кваліфікувати як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого та ч.3 ст. 135 КК України, яке слід кваліфікувати, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи; 
та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 136 КК України, яке слід кваліфікувати, як ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, при можливості надати таку допомогу або неповідомлення про такий стан особи належним установам чи особам, що спричинило смерть потерпілого.

При цьому доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_3 – адвоката ОСОБА_8 щодо того, що не є можливим розмежувати тілесні ушкодження потерпілого, які було нанесено як від дій іншого водія, та окремо від дій ОСОБА_3 , що поза розумним сумнівом не може ставитись останньому у вину та мати наслідком кримінальну відповідальність, суд не приймає як такі, що об`єктивно матеріалами кримінального провадження не спростовуються, зокрема з огляду на те, що смерть потерпілого настала не відразу він наїзду на нього, а останній помер через деякий час у кареті швидкої медичної допомоги внаслідок отриманої сукупності тілесних ушкоджень.
Позиція сторони захисту обвинуваченої ОСОБА_4 щодо того, що у її діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 136 КК України, оскільки остання об`єктивно була позбавлена можливості надати будь-який вид допомоги потерпілому, у судовому розгляді не віднайшла свого підтвердження та у повній мірі спростовується сукупністю доказів за матеріалами кримінального провадження, які підтверджують наявність прямого причинно – наслідкового зв`язку між бездіяльністю обвинуваченої та настанням наслідку у виді смерті потерпілого, який після події ДТП залишався живим та помер вже у кареті швидкої медичної допомоги. 
Щодо пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1 ст. 396 КК України, обставини якого сформульовано у обвинувальному акті наступним чином «Будучи обізнаною про вчинення ОСОБА_13 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, та ОСОБА_3 , злочинів, які відповідно до положень ч. 6 ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, маючи реальну можливість повідомити правоохоронні органи про вчинення зазначеного злочину, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, в результаті чого заздалегідь не обіцяно, приховувала вчинення тяжких злочинів до моменту прибуття до її дому працівників поліції, таким чином створила перешкоду у своєчасному виявленні та розкритті злочинів, а також у притягненні винних осіб до кримінальної відповідальності», то судом відзначається наступне.
Так, ОСОБА_4 за кваліфікацією ч.1 ст. 396 КК України ставиться у вину заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину.
При цьому, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК, полягає лише в активній поведінці - діях, спрямованих на приховування злочину. Форми такого приховування наведені у ч. 6 ст. 27 КК і виявляються в переховуванні: а) злочинця (наприклад, шляхом надання йому житла, транспортних засобів, документів); б) знарядь та засобів вчинення злочину (наприклад, зброї, підроблених документів); в) слідів злочину (наприклад, знищення предметів, на яких були відбитки пальців злочинця); г) предметів, здобутих злочинним шляхом (наприклад, грошей, коштовностей, іншого майна).
Слід, однак, ураховувати, що серед конкретних форм приховування злочину в ч. 6 ст. 27 КК називається й така, як придбання чи збут предметів, здобутих злочинним шляхом. При цьому робиться посилання на ст. 198 КК, яка хоча і встановлює відповідальність за заздалегідь не обіцяне придбання чи збут, але не будь-яких предметів, одержаних злочинним шляхом, а лише такого їх різновиду, як майно. Звідси випливає, що у випадках, коли винний приховує злочин шляхом придбання чи збуту не майна, а інших предметів (наприклад, документів), здобутих злочинним шляхом, приховування злочину може бути вчинене і в такій його формі, як їх придбання чи збут, і тому підлягає кваліфікації не за ст. 198, а за ст. 396 КК.
За частиною 1 ст. 396 КК встановлено відповідальність за злочин із формальним складом, який з моменту вчинення будь-якої із зазначених у ч. 6 ст. 27 КК дій визнається закінченим і набуває триваючого характеру.
Стаття 27 КК поділяє приховування злочину на заздалегідь обіцяне (ч. 5) і заздалегідь не обіцяне (ч. 6). У першому випадку має місце співучасть у злочині у вигляді пособництва, бо приховування злочину було обіцяне до початку вчинення того злочину, який приховується, або хоча і під час його вчинення, але до моменту його закінчення. У другому - приховування злочину не обіцяється заздалегідь, а здійснюється вже після закінчення того злочину, який приховується. Тому таке приховування визнається лише причетною до злочину діяльністю (ч. 6 ст. 27 КК) і кваліфікується за ч. 1 ст. 396 КК. При цьому слід ураховувати, що співучастю в злочині може бути визнане і таке його приховування, яке хоча й не було заздалегідь обіцяне, проте через інші причини (наприклад, внаслідок систематичності приховування злочинів, вчинюваних тими самими особами) давало підставу виконавцю злочину або іншим його співучасникам розраховувати на таке сприяння без попередньої домовленості з приховувачем.
У той же час, на переконання суду, стороною обвинувачення не було подано будь-якого належного чи допустимого доказу на підтвердження версії події, що ставиться у вину ОСОБА_4 за ч.1 ст. 396 КК України, зокрема щодо будь-якої її активної дії, спрямованої на приховування тяжкого злочину, натомість у ході судового розгляду встановлено, що остання надала викривальні покази та не приховувала обставин кримінального правопорушення, коли працівниками поліції було встановлено особу, причетну до ДТП ( ОСОБА_3 ), а тому сам по собі факт неповідомлення про тяжкий злочин правоохоронні органи, свідком якого вона була, не утворює склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 396 КК України.

Положеннями ст. 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.
У зв`язку із зазначеним, обираючи обвинуваченому ОСОБА_3 вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які за ст. 12 КК України кваліфікуються як тяжкі злочини, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини ОСОБА_3 , мотивацію даного злочину, дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.
Зокрема, судом враховано, що обвинувачений раніше не судимий, працює, навчається, на обліку у лікаря – нарколога або психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем роботи, місцем проживання та навчання, має подяку від командування та особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5 , за активну громадську позицію та діяльність, волонтерську допомогу, що сприяє успішному виконанню завдань бригадою. 
Суд також враховує висновок досудової доповіді складеного Роменським районним сектором № 3 філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області від 14.11.2024 року, в якому вказано, що ОСОБА_3 має середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній. 
У відповідності до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 суд визнає часткове відшкодування шкоди потерпілій. 
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого згідно ст. 67 КК України - судом не встановлено.

У зв`язку із зазначеним, враховуючи позицію сторони обвинувачення та потерпілої, яка просила не позбавляти волі обвинуваченого ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що достатнім для виправлення обвинуваченого буде призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статей кримінального Закону, за яким визнає його винним, з позбавленням права керування транспортними засобами. 

Обираючи обвинуваченій ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який за ст. 12 КК України кваліфікуються як нетяжкий злочини, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини ОСОБА_4 , мотивацію даного злочину, дані про її особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують їй покарання.
Зокрема, судом враховано, що обвинувачена раніше не судима, навчається, на обліку у лікаря – нарколога або психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, а також те, що вона на момент вчинення злочину була неповнолітньою, не мала достатнього життєвого досвіду, згідно висновку досудової доповіді складеного Роменським районним сектором № 3 філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області від 14.11.2024 року, в якому вказано, що ОСОБА_4 має середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній. 
У відповідності до ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено. 
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої згідно ст. 67 КК України - судом не встановлено.
За сукупністю вказаних обставин, ураховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті КК України, за якими остання визнана винною, у виді обмеження волі, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для її виправлення, а також попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень.
У той же час суд, виходячи із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, зокрема, характеру її діянь, обстановки, способу, місця і часу його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, мотивів і мети злочину, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченої до вчинення злочину, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням обвинуваченою злочину, і характеризують поведінку останньої після вчинення злочину, враховуючи індивідуальні властивості обвинуваченої, зокрема її молодий вік, стан здоров`я, міцні соціальні зв`язки, спосіб життя та сукупність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, приходить до висновку, що вищенаведене істотно знижує фактичну ступінь тяжкості вчиненого злочину і вказує на незначний ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75, 104 КК України, тобто можливість її виправлення без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за її поведінкою та виконання покладених на неї судом у відповідності до ст. 76 КК України обов`язків.

Потерпілою ОСОБА_17 подано цивільний позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в якому просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь моральну шкоду сумі 5000000 грн., а з ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 300000 грн., посилаючись на те, що незаконними, протиправними діями відповідачів їй завдано непоправної моральної шкоди, позбавлено життя її сина. Вона втратила сон та спокій. Перенесла тяжке горе. 
Обвинувачений ОСОБА_3 цивільний позов визнав, зазначив, що відшкодував потерпілій 40000 грн. 
Обвинувачена ОСОБА_4 цивільний позов не визнавала.
Положеннями частини 2 статті 127 КПК передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до частини 1 статті 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Стаття 62 КПК передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
При цьому, в п. 3, 5 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначив, що під моральною шкодою, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.
Водночас, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.
Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Проаналізувавши обставини справи, оцінивши надані докази за власним переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, кожен окремо та в сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення цивільного позову, а саме стягнення на користь потерпілої моральної шкоди, яку суд оцінює до стягнення із обвинуваченного ОСОБА_3 у розмірі 200 000 грн., а з обвинуваченої ОСОБА_4 у сумі 30 000 грн.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з винної особи на користь держави.
Питання про речові докази та заходи забезпечення кримінального провадження суд вирішує у відповідності до вимог ст.ст. 100, 174 КПК України.

01.01.2023 року ОСОБА_3 було затримано 
Ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 січня 2023 року, ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб (т.3, а.с.56-58).
Ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 лютого 2023 року, до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, терміном до 2 квітня 2023 року (т.3, а.с.62-64). 
Ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 березня 2023 року продовжено ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, до 30 травня 2023 року включно, заборонивши залишати своє житло за місцем проживання з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступного дня. 
Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06 червня 2023 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, строком до 06 серпня 2023 року.
Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 серпня 2023 року ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час, строком до 03 жовтня 2023 року.
В подальшому застосований відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у виді домашнього арешту не продовжувався, тому суд вважає його таким, що припинив свою дію. Отже на момент ухвалення вироку запобіжний захід не обраний, від прокурора таких клопотань не надходило і підстав для його обрання суд не вбачає.
Тобто ОСОБА_3 в період з 01.01.2023 року по 24.02.2023 року перебував під вартою, та з 25.02.2023 року по 02.04.2023 року відносно нього було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. 
Згідно ч.7 ст. 72 КК України, домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.
Тому суд приходить до висновку, що за правилами ч.5,7 ст. 72 КК України до строку відбування покарання слід зарахувати: час перебування ОСОБА_3 під вартою, з 01.01.2023 року по 24.02.2023 року з розрахунку, що одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі, та час перебування ОСОБА_3 під цілодобовим домашнім арештом з 25.02.2023 року по 02.04.2023 року (37 днів), з розрахунку, що трьом дням цілодобового домашнього арешту відповідає один день позбавлення волі, що становить 12 днів позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 не обирався і підстав для його обрання суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 349, 369-371, 374, 395, 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 286-1, ч.3 ст. 135 КК України і призначити йому покарання:
- за ч.3 ст. 286-1 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від 5 (п`ять) років.
- за ч.3 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від 5 (п`ять) років.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу його фактичного затримання в порядку виконання вироку. 
Зарахувати в строк відбуття покарання, перебування ОСОБА_3 під вартою у період з 01.01.2023 року по 24.02.2023 року включно з розрахунку, що одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі та період перебування під цілодобовим домашнім арештом з 25.02.2023 року по 02.04.2023 року включно, з розрахунку, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідає одному дню позбавлення волі.

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 136 КК України і призначити їй покарання:
- за ч.3 ст. 136 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі.
На підставі ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробовуванням, встановивши їй іспитовий строк на 1 (один) рік, якщо протягом указаного строку вона не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на засуджену ОСОБА_4 такі обов`язки:
1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з
питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну
місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_4 у пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 396 КК України, визнати невиуватою на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку із недоведеністю, що в її діянні є склад кримінального правопорушення, і виправдати.

Цивільний позов ОСОБА_17 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування моральної шкоди – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_17 моральну шкоду в сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_17 моральну шкоду в сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.
В решті вимог за позовом ОСОБА_17 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 – відмовити.

Арешт, накладений ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 січня 2023 року (справа 585/1/23, провадження 1-кс/585/24/23), на автомобіль марки «ВАЗ» модель 21043 д.н.з. НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_23 , мешканець АДРЕСА_4 , а фактичним володільцем є ОСОБА_3 , фрагмент пластику від автомобіля, фрагмент ЛФП фіолетового кольору від автомобіля чоловічий ботинок належний потерпілому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 – скасувати.
Речові докази: 
- автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21043» д.н.з. НОМЕР_3 , який передано на зберігання до території Роменського РВП ГУНП в Сумській області - повернути його власнику, іншому законному володільцю;
- фрагмент ЛФП фіолетового кольору від автомобіля, який поміщено до спец пакету WAR 1136265, фрагмент пластику від автомобіля, який поміщено до спец пакету WAR 1136266, які передано на зберігання до камери схову речових доказів Роменського РВП ГУНП в Сумській області – знищити ;
- DWD-RW диск марки «Verbatim» на якому мається відео зображення моменту ДТП від 01.01.2023, який зберігається в матеріалах кримінального провадження – залишити в матеріалах кримінального провадження; 
- речі належні потерпілому ОСОБА_10 , а саме куртка яку поміщено до полімерного пакету який закріплено затяжкою № А464165, пару ботинок які поміщено до спец пакету PSP 3253225, штани № 1, № 2, № 3 які поміщено до паперових пакунків, спортивна кофта яку поміщено до паперового пакунку, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Роменського РВП ГУНП в Сумській області – знищити; 

Судові витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні на загальну суму 7197 (сім тисяч сто дев`яносто сім) грн.. 84 коп. - стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави, по 3598,92 грн. з кожного. 

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО
МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ    ОСОБА_24