ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3900/26 Справа № 186/1532/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі:     головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М., 
за участю секретаря – Триполець В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я
за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»
на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року, - 

В С Т А Н О В И В:

18 липня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я. В обґрунтування якого, посилається на те, що позивач працював у відповідача та отримав виробничу травму. Внаслідок трудового каліцтва його первинно з 10.06.2025 року до 01.07.2027 року визнано інвалідом другої групи, зі встановленням 80% втрати працездатності, що спричиняє йому моральні страждання. Позивач просить стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на свою користь моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я у розмірі 240 000,00 грн, без відрахування податків та інших обов`язкових платежів, оскільки саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я (а.с. 1-4).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я – задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 160 000 (сто шістдесят тисяч) грн 00 коп.
В іншій частині позовних вимог — відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат (а.с. 53-60).

В апеляційній скарзі ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" просить рішення суду змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача до 80 000 грн., посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, ухвалене з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права та недоведеністю позивачем тверджень і обставин на які він посилався (а.с.83-90).

 Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно записів у трудовій книжці позивач ОСОБА_1 працював у відокремленому підрозділі відповідача – ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на посаді гірника очисного забою та звільнений 13.06.2025, у зв`язку невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (п. 2 ст. 40 КЗпП України).
10.03.2025 року директором ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Білоусовим О.Ю. затверджений акт розслідування нещасного випадку, що стався 28 лютого 2025 року о 04 годині 30 хвилин з ОСОБА_1 (форма Н-1/П) на дільниці монтажно-демонтажних робіт, розрізна піч 639 лави, шахти «Степова» ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».
За змістом зазначеного акту, комісією з розслідування були встановлені обставини нещасного випадку, що стався з позивачем, а саме, 28 лютого 2025 року приблизно о 04 годині 30 хвилин робітники, встановивши адаптер на станок МОТ-120, побачили, що край адаптера знаходиться вище кінця анкера та вирішили для того, щоб встановити анкер в адаптер та закрутити його в шпур, проштовхнути анкер ще на декілька сантиметрів. Знявши адаптер з бурової установки, працівники спробували заштовхнути анкер в шпур за допомогою бурової установки МОТ-120, наставивши кінець пневматичної стойки бурової установки на гайку, накручену на кінець анкера, та вдавлюючи анкер в шпур. При цьому ОСОБА_1 притримував анкер рукою, а ОСОБА_2 керував висуванням пневматичної стійки з консолі управління. Під час висування пневматичної стійки навантаження на анкер розподілилося не рівномірно, анкер вигнувся вбік, зіскочив з пневматичної стійки та внаслідок подальшого повернення в початкове положення, під дією сили пружності, анкер вдарив ОСОБА_1 в лобну ділянку голови. Від удару ОСОБА_1 впав та йому була надана перша медична допомога.
Причини нещасного випадку: основна: організаційна: невиконання вимог інструкції з охорони праці: п. 1 п.п. 1.11.3, 1.11.5 «Інструкції № 1 з охорони праці, безпечному виконанню робіт та поведінки в шахті гірника очисного забою» ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», затвердженої наказом директора ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля від 22.12.2022 № 9812, в частині: п. 1 пп. 1.11.3 – «Гірник очисного забою зобов`язаний: бути уважним при виконанні роботи, постійно стежити за особистою безпекою та безпекою рядом працюючих; п.1 пп. 1.11.5 – «Гірник очисного забою зобов`язаний: нести персональну відповідальність за забезпечення безпечних умов праці на своєму робочому місці». Супутні: технічні, психофізіологічні, техногенні, природні та соціальні – відсутні.
Особи, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці: крім інших працівників, ОСОБА_1 , гірник очисного забою дільниці монтажно-демонтажних робіт ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», який порушив п. 1 п.п. 1.11.3, 1.11.5 «Інструкції № 1 з охорони праці, безпечному виконанню робіт та поведінки в шахті гірника очисного забою» ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», затвердженої наказом директора ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля від 22.12.2022 № 9812.
Діагноз, який встановлено закладом охорони здоров`я: забійна рана лобної ділянки голови; закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку; компресійний перелом лобної пазухи зліва». Згідно Висновку про важкість виробничих травм КНП «Павлоградська лікарня інтенсивного лікування» Павлоградської міської ради» від 28.02.2025 № 16.
Висновок комісії: нещасний випадок, який стався з ОСОБА_1 , гірником очисного забою дільниці монтажно-демонтажних робіт ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», пов`язаний з виробництвом і підлягає обліку.
Згідно Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 152/25/2115/В від 10.06.2025, ОСОБА_1 первинно з 10.06.2025 року до 01.07.2027 року встановлено 2 групу інвалідності, а також 80% відсотків втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом, відповідно до акту Н-1/П від 10.03.2025, за травмою 28.02.2025, основний діагноз: F07.2, а також визначені рекомендації, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю до Витягу № 152/25/2115/В від 10.06.2025.
Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникає з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із врахування ступеня втрати позивачем професійної працездатності – 80%, неможливості відновлення здоров`я позивача, наявності вимушених змін у житті у зв`язку з наявністю трудового каліцтва, та визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 160 000,00 грн, що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Позивачу встановлено 80 % втрати професійної працездатності.

Визначаючи розмір моральної шкоди, судом першої інстанції було враховано роз`яснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, та взято до уваги конкретні обставини по справі, глибину і ступінь його моральних страждань, пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що настали та вірно визначив розмір моральної шкоди у розмірі 160 000 грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» - залишити без задоволення. 

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 18 червня 2026 року.

Судді: