номер провадження справи 6/24/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2026 Справа № 908/596/26
м.Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Федько О.А., за участю секретаря судового засідання Драковцевої В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні справу № 908/596/26
за позовом: Першого заступника керівника Пологівської окружної прокуратури Запорізької області (69002, м. Запоріжжя, вул. Залізнична, буд. 17) в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах,
позивач-1: Пологівська міська рада Пологівського району Запорізької області (70608, Запорізька область, м. Пологи, вул. Єдності, буд. 24) 
позивач-2: Пологівська міська військова адміністрація Пологівського району Запорізької області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 164)
позивач-3: Східний офіс Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області (49101, м. Дніпро, вул. Володимира Антоновича, буд. 22, корпус 2)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ» (69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 35)
про визнання недійсними додаткових угод №№1-6 до договору про постачання електричної енергії споживачу №60 від 04.01.2021 та стягнення грошових коштів,

за участю представників сторін:
прокурор – Чекаліна О.С., службове посвідчення №075792 від 01.03.2023;
від позивача-1,2 – Воробйова К.М., самопредставництво, розпорядження №107 від 27.04.2026;
від позивача-3 – не з`явився;
від відповідача – Краснокутська Ю.О., довіреність №6 від 02.01.2026.

Процесуальні дії по справі.
09.03.2026 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вих. №56-605ВИХ-26 від 09.03.2026 (вх. №748/08-07/26, документ сформований в системі Електронний суд 09.03.2026) Першого заступника керівника Пологівської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області, Пологівської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області, Східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ» про:
- визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 10.02.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 60 від 04.01.2021, укладеного між Пологівською міською радою Пологівського району Запорізької області (код ЄДРПОУ 20516504, вул.Єдності, 24, м. Пологи, Запорізька область, 70608) та ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» (код ЄДРПОУ: 42093239, вул.Олександрівська, 35, м.Запоріжжя, 69063);
- визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 10.03.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 60 від 04.01.2021, укладеного між Пологівською міською радою Пологівського району Запорізької області (код ЄДРПОУ 20516504, вул.Єдності, 24, м. Пологи, Запорізька область, 70608) та ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» (код ЄДРПОУ: 42093239, вул.Олександрівська, 35, м.Запоріжжя, 69063);
- визнання недійсною додаткової угоди № 3 від 17.08.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 60 від 04.01.2021, укладеного між Пологівською міською радою Пологівського району Запорізької області (код ЄДРПОУ 20516504, вул.Єдності, 24, м. Пологи, Запорізька область, 70608) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (код ЄДРПОУ: 42093239, вул. Олександрівська, 35, м.Запоріжжя, 69063);
- визнання недійсною додаткової угоди № 4 від 20.09.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 60 від 04.01.2021, укладеного між Пологівською міською радою Пологівського району Запорізької області (код ЄДРПОУ 20516504, вул.Єдності, 24, м. Пологи, Запорізька область, 70608) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (код ЄДРПОУ: 42093239, вул. Олександрівська, 35, м.Запоріжжя, 69063);
- визнання недійсною додаткової угоди № 5 від 05.11.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 60 від 04.01.2021, укладеного між Пологівською міською радою Пологівського району Запорізької області (код ЄДРПОУ 20516504, вул.Єдності, 24, м. Пологи, Запорізька область, 70608) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (код ЄДРПОУ: 42093239, вул. Олександрівська, 35, м.Запоріжжя, 69063);
- визнання недійсною додаткової угоди № 6 від 17.11.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 60 від 04.01.2021, укладеного між Пологівською міською радою Пологівського району Запорізької області (код ЄДРПОУ 20516504, вул.Єдності, 24, м. Пологи, Запорізька область, 70608) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (код ЄДРПОУ: 42093239, вул. Олександрівська, 35, м.Запоріжжя, 69063);
- стягнення з ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» коштів в сумі 88 305, 66 грн. в дохід місцевого бюджету Пологівської міської територіальної громади в особі Пологівської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області (код ЄДРПОУ 45449876, пр. Соборний, 164, м. Запоріжжя, Запорізька область.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 13.03.2026 суддею Федько О.А. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/596/26, присвоєно справі номер провадження 6/24/26, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.04.2026 о/об 10 год. 00 хв.
Ухвалою суду від 09.04.2026 підготовче засідання відкладено на 28.04.2026 о 10 год. 00 хв.
Ухвалою суду від 28.04.2026 постановлено закрити підготовче провадження у справі №908/596/26 та призначити справу №908/596/26 до судового розгляду по суті на 13.05.2026 о 10 год. 30 хв.
В судовому засіданні 13.05.2026 в порядку ст. 216 ГПК України була оголошена перерва до 03.06.2026 о 09 год. 30 хв.
У судове засідання 03.06.2026 з`явився прокурор, представник відповідача-1 та 2, представник відповідача.
Представник Позивача-3 до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Був належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до вимог ч. 7 ст. 6 ГПК України шляхом доставляння копії ухвали суду від 13.05.2026 до його електронного кабінету, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. 
Заслухавши думку присутніх учасників справи, враховуючи належне повідомлення позивача-3 про місце, дату, час і місце розгляду справи суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника позивача-3. 
У судовому засіданні 03.06.2026 судом в порядку ст. 240 ГПК України проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення. Суд повідомив строк виготовлення повного тексту рішення, роз`яснив порядок і строк його оскарження.
Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.
В якості підстави для звернення з позовом прокурор зазначив про наявність між Пологівською міською радою Пологівського району Запорізької області та ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» господарських правовідносин, які врегульовані договором про постачання електричної енергії № 60 від 04.01.2021. Предметом договору є електрична енергія (021:2015:09310000-5 - Електрична енергія) з річним обсягом постачання 353 070 кВт/год, загальна сума договору визначена у розмірі 715 849, 42 грн.
Згідно з п. 2 Комерційної пропозиції «Індивідуальна», що є додатком №2 до Договору (далі - Комерційна пропозиція), ціна 1 кВт/год електричної енергії станом на дату укладання цього Договору, з урахуванням тарифу на послуги з передачі, становить 2,03 грн з урахуванням ПДВ, у тому числі: ціна електричної енергії - 1,69 грн; податок на додану вартість у розмірі 20% до ціни електричної енергії - 0,34 грн.
У подальшому між замовником та постачальником укладено сім додаткових угод до вказаного договору.
За твердженням прокурора, обсяг фактично спожитої електроенергії Пологівською міською радою у 2021 році складає 190 398 кВт*год.
Прокурор доводить, що внаслідок укладення додаткових угод № 1 від 10.02.2021, № 2 від 10.03.2021, №3 від 17.08.2021, №4 від 20.09.2021, №5 від 05.11.2021, №6 від 17.11.2021, ціну за 1 кВт*год електричної енергії збільшено з 2,03 грн до 3, 17 грн (на 1,14 грн), тобто на 56,16 % від первинної ціни, визначеної сторонами у договорі № 60 від 04.01.2021.
З огляду на викладене прокурор вважає, що укладені додаткові угоди № 1 від 10.02.2021, №2 від 10.03.2021, №3 від 17.08.2021, №4 від 20.09.2021, №5 від 05.11.2021, №6 від 17.11.2021 суперечать вимогам чинного законодавства (ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі») в частині належного обґрунтування існування обставин, які є підставою для зміни ціни товару, доведення та документального підтвердження існування таких обставин, а також збільшення ціни товару більше ніж на 10%, що є підставою для визнання їх недійсними.
Також указує, що повідомлення про підвищення ціни за 1 кВт*год надсилалися ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» на адресу Пологівської міської ради не за 20 календарних днів, а саме в дні укладення відповідних додаткових угод без інформування про право припинити дію договору без сплати будь-яких штрафних санкцій, що є порушенням вимог п. 3.2.4 ПРРЕЕ та п. 13.2 Договору щодо порядку внесення змін до істотних умов договору, а саме завчасного повідомлення про зміну ціни за одиницю товару.
З урахуванням наведеного прокурор вважає, що оскаржувані додаткові угоди підлягають визнанню недійсними з підстав порушення п. 3.2.4 ПРРЕЕ, п. 13.2 договору № 60 від 04.01.2021 щодо порядку внесення змін до істотних умов договору, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» в частині відсутності документального підтвердження існування обставин, які є умовою для зміни ціни договору. Крім того додаткові угоди № 2 від 10.03.2021, №3 від 17.08.2021, №4 від 20.09.2021, №5 від 05.11.2021, №6 від 17.11.2021 до договору № 60 від 04.01.2021 - з підстав порушення п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» в частині збільшення ціни за одиницю товару понад 10% від ціни, визначеної в договорі.
Безпідставно одержані ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» кошти у сумі 88 305,66 грн за цим правочином повинні бути повернуті в дохід місцевого бюджету Пологівської міської територіальної громади в особі Пологівської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області.
Позивачі – Пологівська міська рада Пологівського району Запорізької області та Пологівська міська військова адміністрація Пологівського району Запорізької області позов прокурора підтримали, про що надіслали до суду заяву від 20.03.2026 (вх. №6286/08-08/26).
Управління східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області 25.03.2026 надіслали до суду заяву (вх. №6688/08-08/26), за змістом якої зазначило, що Управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області заходи державного фінансового контролю, під час яких здійснювалось дослідження договору про постачання електричної енергії споживачу №60 від 04.01.2021, укладеного між Пологівською міською радою Пологівського району Запорізької області та ТОВ «Запоріжжяелектропостачання», не проводились, встановлення та документування порушень не відбувалось, у зв`язку з чим Управління позбавлено можливості надати пояснення щодо суті позовних вимог.
У відзиві, який надійшов до суду 31.03.2026 (вх. №7051/08-08/26, документ сформований в системі Електронний суд 30.03.2026) ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» заперечило проти позову. Відповідач визнав обставини укладання договору про постачання електричної енергії № 60 від 04.01.2021 та оспорюваних прокурором додаткових угод до нього. Втім зазначає, що ТОВ “Запоріжжяелектропостачання” сумлінно та в установлені законом та договором строки, належним чином виконані умови Договору. Відповідач по справі своєчасно та у встановлені договором та законом строки надавав Замовнику документи та докази необхідності укладання оскаржуваних додаткових угод. Пологівська міська рада, як Замовник закупівлі, приймала зазначені документи, не вимагаючи додаткових доказів та не повертаючи документи з відмовою у прийнятті, приймала рішення про необхідність укладання додаткових угод.
Відповідач наполягає, що при укладенні додаткових угод до Договору він керувався діючим законодавством у сфері публічних закупівель, будь-яких порушень допущено не було. Зауважує, що зміни до Договору, які стосувалися зміни ціни за одиницю товару (Додаткові угоди №3 від 01.07.2024, №4 від 16.08.2024), було внесено на підставі під підп.7 п.19 Постанови № 1178: «зміна істотних умов у зв`язку зі зміною середньозважених цін на електроенергію на ринку "на добу наперед", що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни». Наголошує, що зміна вартості 1кВт*год електричної енергії за Договором в усіх випадках проводилася на підставі підп.7 п.19 Постанови № 1178 і постачальником до кожної додаткової угоди надавалися підтверджуючі документи - дані щодо середньозважених цін на електроенергію на ринку «на добу наперед» (дані оператора ринку на офіційному веб-сайті www.oree.com.ua). Вважає, що прокурором необґрунтовано до спірних правовідносин, які склалися між сторонами Договору, застосовуються вимоги і обмеження щодо збільшення ціни у разі коливання ціни товару на ринку, визначені п.2 ч.5 ст.41 Закону № 922.
Відповідач зауважив, що споживач здійснив оплату за договором за фактично спожитий обсяг електричної енергії. Електрична енергія є специфічною товарною продукцією оскільки Постачальник не має можливості технічно постачити електричну енергію Споживачу у більшій кількості ніж фактично спожито останнім. Крім того Додаткові угоди до Договору в частині внесення змін в пункт 2.2. Договору щодо зменшення обсягів закупівлі в порядку підп.7 п.19 Постанови № 1178 (п.7 ч.5 ст.41 Закону № 922) ніким не оскаржувалися.
Вважає, що прокурор дійшов помилкового висновку щодо можливості застосування до подібних спірних правовідносин норми ст. 1212 ЦК України, вважаючи що Відповідачем безпідставно набуті грошові коштів в розмірі 88 305,66грн, оскільки додаткові угоди до Договору укладені з дотриманням вимог частини четвертої статті 41 цього Закону.
Ураховуючи наведене, просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.
08.04.2026 від прокурора надійшла відповідь на відзив (вх. №7801/08-08/26, документ сформований в системі Електронний суд 07.04.2026), за змістом якої прокурор заперечив проти доводів відповідача, викладених у відзиві. Так, посилання відповідача на норми Особливостей, які прийняті та набрали законної сили після введення воєнного стану в Україні, є неспроможними. Зазначає, що відповідач усвідомлено, розуміючи умови договору та тендерної документації, погоджуючись з ними, запропонував поставити 353070 кВт*год за ціною 723 793,50 грн, у зв`язку з чим його визнано переможцем торгів та у подальшому Пологівською міською радою з ним на вказаних умовах укладено договір №60 про постачання електричної енергії споживачу від 04.01.2021. Наполягаючи на задоволенні позову вказує, що оскільки додаткові угоди №№ 1-6 до договору № 60 від 04.01.2021 підлягають визнанню недійсними з підстав, наведених у позові, відтак розрахунок за поставлену електроенергію повинен здійснюватися за ціною, визначеною умовами додатку 2 до Договору, а саме 2,03 грн за кВт*год., а отже надмірно сплачені бюджетні кошти у розмірі 88 305,66 грн мають бути повернуті до бюджету Пологівської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області.
01.06.2026 відповідачем у системі Електронний суд подано клопотання про зупинення провадження у справі (вх. №11921/08-08/26) на підставі пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України.
В обґрунтування клопотання представник ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» зазначив, що Першою колегією суддів Другого сенату Конституційного Суду України відкрито конституційне провадження у справі №3-78/2026(178/26) за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі». 
Відповідач уважає, що вирішення Конституційним Судом України справи №3-78/2026(178/26) має істотне значення для правильного вирішення цього спору, оскільки позов прокурора фактично ґрунтується на твердженні про неправомірність механізму зміни умов договору закупівлі та недопустимість укладенні спірних додаткових угод. З огляду на викладене просить зупинити провадження у справі №908/596/26 до завершення розгляду Конституційним Судом України справи №3-78/2026(178/26) та ухвалення відповідного рішення.
Від прокурора 03.06.2026 надійшла заява (вх. №12056/08-08/26, сформована в системі Електронний суд 02.06.2026), в якій викладено заперечення на заяву про зупинення провадження у справі. Так, вважає, що встановлені у цій справі обставини та зібрані докази дозволяють суду встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Крім того, прокурор зазначив, що у разі ухвалення Конституційним Судом України рішення, положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Представниця позивача-1 та позивача-2 заперечила проти задоволення клопотання про зупинення провадження у справі з підстав, про які зазначив прокурор.
Суд, заслухавши позицію учасників справи, дійшов висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі з огляду на таке.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Відповідно частини 3 ст. 195 ГПК України, провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3-1 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу. 
Згідно з частиною 2 ст. 177 ГПК України, підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.
Частиною 3 ст. 201 ГПК України визначено, що з оголошення головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті. 
Ураховуючи, що розгляд справи №908/596/26 по суті суд розпочав 13.05.2026, відсутні правові підстави для зупинення провадження у справі №908/596/26 на стадії її розгляду по суті.
За частиною 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Водночас як верховенство права, так і розумність строків розгляду справи судом належать до основних засад (принципів) господарського судочинства за частиною 3 цієї ж статті.
Для вирішення питання про зупинення провадження у справі з огляду на вимоги пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України, суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати:
- чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства;
- чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи з вказівкою на обставини, які встановлюються судом в іншій справі.
Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти відсутність у господарського суду можливості самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.
Для вирішення питання про зупинення провадження у справі, господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
Саме по собі твердження про неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для застосування пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України.
Вказаний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №910/12694/18, від 17.04.2019 у справі № 924/645/18, від 20.12.2019 у справі № 910/13234/18, від 13.09.2019 у справі № 912/872/18, від 21.02.2019 у справі № 910/974/18, 20 липня 2020 року у справі № 910/11236/19.
При цьому п.5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Оцінюючи доводи відповідача суд ураховує, що предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності укладення додаткових угод до договору про постачання електричної енергії, зокрема, суду належить з`ясувати наявність чи відсутність передбачених законом підстав для зміни ціни за одиницю товару, дотримання сторонами вимог законодавства про публічні закупівлі, а також правових наслідків таких дій.
Зазначені обставини входять до предмета доказування у цій справі та можуть бути встановлені господарським судом самостійно на підставі наявних і поданих сторонами доказів.
Конституційне провадження у справі №3-78/2026(178/26) не спрямоване на встановлення фактичних обставин цієї господарської справи, не стосується оцінки доказів у ній та не вирішує питання щодо прав і обов`язків сторін у спірних правовідносинах. Саме по собі відкриття Конституційним Судом України провадження щодо перевірки конституційності пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» не позбавляє господарський суд можливості дослідити докази, встановити обставини справи та надати їм правову оцінку.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до події, факту застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.
За змістом частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
У постанові від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19 Велика Палата Верховного Суду наголосила: аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ.
Отже, на даний час приписи пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» є чинними, а саме лише відкриття конституційного провадження щодо перевірки її конституційності не зумовлює об`єктивної неможливості розгляду цієї справи.
Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач не довів наявності об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі №3-78/2026(178/26). Суд констатує, що зібрані у справі докази дають змогу встановити та оцінити обставини, які входять до предмета доказування.
Під час розгляду справи по суті прокурор та представник позивача-1 та позивача-2 підтримали заявлені позовні вимоги. 
Представник відповідача заперечив проти позову, просив відмовити у його задоволенні.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Пологівською міською радою Пологівського району Запорізької області 02.12.2020 на офіційному вебсайті системи публічних закупівель «Prozorro» оприлюднено оголошення про проведення відкритих торгів за № UA-2020-12-02-000829-c (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2020-12-02-000829-c) з очікуваною вартістю 794 408,00 грн. 
Відповідно до протоколу розкриття тендерних пропозицій від 18.12.2020 переможцем визначено ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» з ціновою пропозицією 715 849,42 грн. 
За результатами проведеної закупівлі між Пологівською міською радою та ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» укладено договір про постачання електричної енергії № 60 від 04.01.2021 (далі - Договір). 
Відповідно до п. 1.1 договору цей договір про постачання електричної енергії споживачу є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, у рахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України та у відповідності до вимог Закону України «Про публічні закупівлі», шляхом приєднання споживача до умов цього договору.
Предметом договору є електрична енергія за ДК 021:2015:09310000-5 (п. 2.1 договору).
Пунктом 2.3. договору встановлено, що за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу в кількості 353070 кВт*год.
Строк поставки електричної енергії – цілодобово січень – грудень 2021 року (п. 3.4 договору).
Відповідно до п. 5.1 Договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору. 
Загальна вартість цього договору становить 596541,18 грн без ПДВ, крім того ПДВ 20% - 119308,24 грн. Всього з ПДВ 715849,42 грн.
Пунктом 5.6 договору встановлено, що розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць. 
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2021, а в частині проведення розрахунків - до повного здійснення (п. 13.1 договору). 
Відповідно до п. 13.2 Договору Постачальник має повідомити про зміну будь яких умов Договору Споживача не пізніше, ніж за 20 календарних днів до їх застосування з урахуванням інформації про право Споживача розірвати Договір. Постачальник зобов`язаний повідомити Споживача в порядку, встановленому законом, про будь-яке збільшення ціни і про право припинити дію Договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації Постачальнику, якщо Споживач не приймає нові умови.
Згідно з п. 13.3 Договору його умови не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі та не повинні змінюватися після підписання договору до повного виконання зобов`язань сторонами, крім випадків, передбачених чинним законодавством. 
Істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Додатком 1 до договору від 04.01.2021 №60 є Заява-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу – Пологівській міській раді, початок постачання з 01.01.2021. У додатку до заяви-приєднання наведено перелік ЕІС-кодів точок комерційного обліку.
Додатком 2 до договору від 01.01.2021 №60 є Комерційна пропозиція «Індивідуальна», відповідно до змісту якої ціна за 1 кВт*год електричної енергії станом на дату укладання цього Договору, з урахуванням тарифу на послуги з передачі, становить 2,03 грн з урахуванням ПДВ, у тому числі: ціна електричної енергії - 1,69 грн; податок на додану вартість у розмірі 20% до ціни електричної енергії - 0,34 грн. 
Пунктом 13 Комерційної пропозиції визначено, що по всім питанням, не врегульованим договором або цією комерційною пропозицією, сторони керуються чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правилами роздрібного ринку електричної енергії. 
Між замовником та постачальником укладено додаткові угоди до договору про постачання електричної енергії № 60 від 04.01.2021. 
Так, додатковою угодою № 1 від 10.02.2021 сторонами погоджено зменшення обсягу закупівлі електричної енергії до 325 386 кВт*год та збільшено ціну за одиницю товару до 2, 20 грн (на 8,37% більше від ціни, визначеної договором № 60 від 04.01.2021).
Додатковою угодою № 2 від 10.03.2021 сторонами погоджено зменшення обсягу закупівлі електричної енергії до 300 777 кВт*год та збільшено ціну за одиницю товару до 2,38 грн (на 17,24 % більше від ціни, визначеної договором № 60 від 04.01.2021).
Додатковою угодою № 3 від 17.08.2021 погоджено зменшення обсягу закупівлі електричної енергії у кількості до 277 461 кВт*год та збільшено ціну за одиницю товару до 2,58 грн (на 27,09 % більше від ціни, визначеної договором № 60 від 04.01.2021).
Додатковою угодою № 4 від 20.09.2021 сторонами погоджено зменшення обсягу закупівлі електричної енергії у кількості до 215 022 кВт*год та збільшено ціну за одиницю товару до 2,69 грн (на 32,51 % більше від ціни, визначеної договором №60 від 04.01.2021 ), а також зменшено загальну суму договору до 578409,42 грн з ПДВ.
Додатковою угодою № 5 від 05.11.2021 сторонами погоджено зменшення обсягу закупівлі електричної енергії у кількості до 198 085 кВт*год та збільшено ціну за одиницю товару до 2,92 грн (на 43,84 % більше від ціни, визначеної договором №60 від 04.01.2021).
Додатковою угодою №6 від 17.11.2021 сторонами погоджено зменшення обсягу закупівлі електричної енергії у кількості до 182 463 кВт*год та збільшено ціну за одиницю товару до 3,17 грн (на 56,16 % більше від ціни, визначеної договором №60 від 04.01.2021).
Відповідно до листа АТ «Запоріжжяобленерго» від 12.06.2025 вих. №028-100/188 (т. 1 арк. спр. 112) за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 обсяг поставленої Пологівській міській раді електричної енергії склав 190 398 кВт*год, а саме: січень 2021 - 29 291 кВт*год; лютий 2021 - 29 927 кВт*год; березень 2021 - 26 292 кВт*год; квітень 2021 - 13 869 кВт*год; травень 2021 - 4 659 кВт*год; червень 2021 - 4 898 кВт*год; липень 2021 - 7 430 кВт*год; серпень 2021 - 6 818 кВт*год; вересень 2021 - 4 688 кВт*год; жовтень 2021 - 13 379 кВт*год; листопад 2021 - 21 642 кВт*год; грудень 2021 - 27 505 кВт*год.
Пологівською міською радою за поставлену електричну енергію на підставі договору № 60 від 04.01.2021 протягом лютого-грудня 2021 року на користь ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» сплачено кошти у сумі 474 813,60 грн, про що свідчать платіжні інструкції, копії яких містяться в матеріалах справи.
Зазначені обставини стали підставою для звернення прокурора до суду з позовом про визнання недійсними додаткових угод до договору про збільшення ціни електричної енергії та стягнення з ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» безпідставно одержаних коштів у сумі 88 305,66 грн на користь Пологівської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.
Щодо підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави суд зазначає таке.
З положень статті 131-1 Конституції України вбачається, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.
Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді до юрисдикції якого вона віднесена законом.
До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина третя статті 4 ГПК України).
Згідно з частиною 3 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до частин четвертої ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. 
Підстави для звернення до суду прокурора визначені у ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до норм якої прокурор здійснює представництво інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Відповідно до абзаців першого - третього частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Конституційний Суд України рішенням від 03.12.2025 №6-р(ІІ)/2025 визнав неконституційними окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в тому, що вони надають прокуророві можливість здійснювати представництво інтересів держави в суді у зв`язку з нездійсненням або неналежним здійсненням захисту цих інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. 
Водночас у пунктах 3 та 4 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України зазначено, що окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», які визнано неконституційними, втрачають чинність із 01 січня 2027 року, та що це Рішення не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», визнаних неконституційними, та продовжують існувати після втрати ними чинності.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16, від 05 березня 2020 року у справі № 9901/511/19, від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18, від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20, від 21 червня 2023 року у справі № 905/1907/21).
Частини третя та четверта статті 23 Закону № 1697-VII серед іншого встановлюють умови, за яких прокурор може виконувати субсидіарну роль із захисту інтересів держави за наявності органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах).
Встановлена цим Законом умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18). За позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
Тобто визначений частиною четвертою статті 23 Закону № 1697-VII обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутись спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. У цій статті не йдеться про досудове врегулювання спору, і, відповідно, вона не покладає на прокурора обов`язок вживати заходів з такого врегулювання шляхом досудового звернення до суб`єкта, якого прокурор вважає порушником інтересів держави і до якого як до відповідача буде звернений позов.
Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16, від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19, від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20, від 08 листопада 2023 року у справі № 607/15052/16-ц).
У даній справі предметом позову є визнання недійсними додаткових угод до договору, укладеного із застосуванням процедури публічних закупівель, та стягнення надмірно сплачених бюджетних коштів за поставлений товар – електричну енергію.
У категорії спорів щодо визнання недійсними договорів, укладених у межах публічних закупівель, пред`явлення прокурором позову в інтересах осіб, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, має ґрунтуватися на визначенні того, яка саме особа є суб`єктом, що має безпосередній інтерес у захисті державних фінансових ресурсів та в належному виконанні договірних зобов`язань відповідно до положень Закону № 922-VIII (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2025 року у справі № 924/524/24). Втім, Закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатись з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2021 року у справі № 927/491/19, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 923/449/18, від 25 лютого 2021 року у справі № 912/9/20, від 25 червня 2024 року у справі № 918/760/23, від 01 жовтня 2024 року у справі № 918/778/23, від 20 лютого 2025 року у справі № 910/16372/21).
У даній справі прокурор, обґрунтовуючи звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області зазначив, що укладення оспорюваних додаткових каскадних угод до договору публічної закупівлі з порушенням вимог Закону № 922-VIII призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, які були виділені з місцевого бюджету, а також порушило економічні (майнові) інтереси держави у бюджетній сфері, оскільки заподіяло прямої шкоди майновим інтересам територіальної громади у вигляді переплати бюджетних коштів.
Частиною 4 ст. 13 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
У зв`язку з цим, уповноважені державні та інші органи зобов`язані вживати (реалізувати) комплекс організаційно-правових та інших заходів, спрямованих на створення умов для такого захисту прав.
Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. 
Частиною 1 статті 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» одним із принципів, на яких здійснюється місцеве самоврядування, визначено принцип правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами. Місцеві бюджети є самостійними, вони не включаються до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та інших місцевих бюджетів (ч. 6 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Відповідно до статті 22 БК України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. 
Головний розпорядник бюджетних коштів серед іншого здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.
Згідно з довідником місцевих бюджетів (станом на 01.01.2026), розміщеним на офіційному сайті Міністерства фінансів України (https://mof.gov.ua/uk/dovidnyky-misc-budg) розпорядником бюджету Пологівської міської територіальної громади є Пологівська міська рада.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі №920/19/24 викладена позиція, згідно з якою для захисту інтересів держави нераціонально та неефективно витрачені бюджетні кошти слід повертати (стягувати) саме на користь держави в особі уповноваженого органу як головного розпорядника бюджетних коштів, тобто на користь державного бюджету. Тобто у спорі за позовом прокурора про визнання недійсним договору про закупівлю та застосування наслідків недійсності правочину головний розпорядник бюджетних коштів, визначений прокурором як позивач, на користь якого прокурор просить стягнути кошти (застосувати реституцію), є належним позивачем у справі, який уособлює державу, за захистом інтересів якої прокурор звернувся із цим позовом до суду. 
Таким чином, ефективним засобом захисту інтересів держави у цьому випадку є стягнення безпідставно отриманих Відповідачем коштів до бюджету, а саме на рахунок органу місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження щодо розпорядження бюджетними коштами. Саме Позивач-1 наділений владними повноваженнями щодо прийняття рішень щодо формування місцевого бюджету та забезпечує його виконання заради забезпечення потреб територіальної громади, у тому числі і щодо раціонального та максимально ефективного використання бюджетних коштів, а також він є стороною спірних правочинів. Такий підхід повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18.02.2025 у справі № 925/889/23
Відповідно до підрозділу 4 розділу ІІ Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.02.2025 № 376, територія Пологівської міської територіальної громади є тимчасово окупованою з 03.03.2022. 
У зв`язку з цим, на виконання Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 27.08.2024 № 597/2024 «Про утворення військових адміністрацій населених пунктів у Запорізькій області» утворено Пологівську міську військову адміністрацію Пологівського району Запорізької області. 
Відповідно до постанови Верховної Ради України від 04.12.2024 № 4110-ІХ «Про здійснення начальниками Василівської міської військової адміністрації Василівського району та Пологівської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області повноважень, передбачених частиною другою статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану в Україні та 30 днів після його припинення чи скасування начальник Пологівської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області крім повноважень, віднесених до його компетенції Законом України «Про правовий режим воєнного стану», здійснює повноваження Пологівської міської ради, її виконавчого комітету, а також повноваження міського голови. 
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військові адміністрації населених пунктів на відповідній території здійснюють повноваження із забезпечення ефективного використання природних, трудових і фінансових ресурсів; складання та затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього, забезпечення виконання відповідного бюджету. 
Частиною 6 статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що начальник військової адміністрації є розпорядником бюджетних коштів, представляє відповідну військову адміністрацію та територіальну громаду у відносинах із державними органами, органами місцевого самоврядування, громадськими об`єднаннями, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності, громадянами; звертається до суду щодо визнання незаконними актів органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади та ін. 
Порушення у сфері розпорядження бюджетними коштами зачіпає майнові інтереси Пологівської міської територіальної громади, отже, на даний час належним уповноваженим державою органом на розпорядження бюджетними коштами місцевого бюджету, а відповідно і на захист інтересів держави, є Пологівська міська військова адміністрація Пологівського району Запорізької області.
У даній справі прокурор пред`явив позов в інтересах держави також в особі Східного офісу Держаудитслужби в особі управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області.
Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про публічні закупівлі» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснює контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України. 
Частиною 4 ст.7 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачено, що контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Відповідно до статті 7-1 Закону України «Про публічні закупівлі» Держаудитслужба здійснює моніторинг закупівлі протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору та його виконання. За результатами моніторингу закупівлі складається висновок, в якому має міститься опис порушення та зобов`язання щодо усунення порушення.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.
При цьому на підставі п. 8, 10 ч. 1 ст. 10 зазначеного Закону органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. 
Відповідно до п. 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, Держаудитслужба є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю. 
Основними завданнями Держаудитслужби є реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів (пп. пп. 1, 3 п. 3 указаного Положення).
Отже, Держаудитслужба є органом, який наділений повноваженнями на здійснення заходів контролю щодо додержання вимог чинного законодавства при проведенні замовниками публічних закупівель, а також на звернення до суду в інтересах держави у разі незабезпечення підконтрольною установою виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Згідно з п. 1 Положення про Східний офіс Держаудитслужби, затвердженого наказом Держаудитслужби від 02.06.2016 № 23, Східний офіс Держаудитслужби підпорядковується Держаудитслужбі та є її міжрегіональним територіальним органом.
Відповідно до п. 3 Положення про управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області, затвердженого наказом Східного офісу Держаудитслужби від 29.08.2016 № 3, основним завданням управління є реалізація повноважень Офісу на території Запорізької області.
На підставі наведеного суд виснує, що у спірних правовідносинах органом, уповноваженим державою на здійснення функцій контролю у сфері публічних закупівель та реагування на порушення законодавства у цій сфері, є Держаудитслужба, повноваження якої на відповідній території реалізуються Управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області.
Прокурор листами від 10.12.2024 №56/1-2523-24, від 20.01.2026 №56-159ВИХ-26 поінформував Пологівську міську військову адміністрацію про виявлені порушення законодавства з метою самостійного захисту нею інтересів держави. 
У відповідь Пологівська міська військова адміністрація листами від 30.12.2024 №546, від 26.01.2026 № 131/01-22 повідомила окружну прокуратуру про те, що Пологівська міська військова адміністрація / Пологівська міська рада не має можливості звернутися до суду з позовом до ТОВ «Запоріжжяелектропостачання», оскільки всі документи до договору №60 від 04.01.2021 залишилися на тимчасово окупованій території. 
Листом від 10.12.2024 № 56/1-7596ВИХ-24 прокурор поінформував Східний офіс Держаудитслужби про виявлені порушення законодавства з метою самостійного захисту ним інтересів держави. 
Листом № 040425-17/7259-2024 від 18.12.2024 Східний офіс Держаудитслужби повідомив, що здійснення державного фінансового контролю та реалізація його результатів на території Запорізької області покладено на Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області. У свою чергу, відповідно до інформації Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області № 040831-17/3435-2024 від 19.12.2025 контрольні заходи, під час яких досліджувалася закупівля UA-2020-12-02-000829-с, не проводились, у зв`язку з чим Управлінням не вживались та не плануються заходи щодо поновлення державних інтересів. 
Зазначене є доказом не здійснення уповноваженими органами захисту інтересів держави та є підставою для застосування представницьких повноважень прокурором.
Прокурор направив на адресу Пологівської міської ради, Пологівської міської військової адміністрації повідомлення від 03.03.2026 вих. №56-579ВИХ-26 та на адреси Східного офісу Держаудитслужби, Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області повідомлення від 03.03.2026 вих. №56-578ВИХ-26, в яких в порядку п. 4 ст. 23 закону України «Про прокуратуру» зазначив про звернення в інтересах держави до господарського суду Запорізької області з позовом до ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» про визнання недійсними додаткових угод до договору №60 від 04.01.2021 та стягнення коштів в сумі 88 305,66 грн.
З огляду на викладене суд виснує, що прокурором доведено наявність підстав для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах.
Щодо вимог про визнання недійсними додаткових угод №1 від 10.02.2021, № 2 від 10.03.2021, №3 від 17.08.2021, №4 від 20.09.2021, №5 від 05.11.2021, №6 від 17.11.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №60 від 04.01.2021.
Правовідносини Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» є господарськими та врегульовані Договором про постачання електричної енергії споживачу №60 від 04.01.2021, який укладений між сторонами відповідно до приписів Закону України «Про публічні закупівлі».
Відповідно до вимог ст. ст. 632, 638 ЦК України «ціна» є істотною умовою договору та установлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладання договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України «Про публічні закупівлі» (далі – Закон № 922-VIII, тут і надалі - у редакції, чинній станом на час укладення договору про закупівлю та оспорюваних додаткових угод до нього).
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 цього Закону договір про закупівлю визначається як господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі / спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону № 922-VIII відносини, пов`язані зі сферою публічних закупівель, регулюються виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом.
Основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього урегульовані статтею 41 Закону № 922-VIII, частиною першою якої визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Частиною четвертою статті 41 Закону № 922-VIII визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції / пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
За загальним правилом істотні умови договору про закупівлю, однією з яких є ціна товару, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі (частина п`ята статті 41 Закону № 922-VIII). Однак зазначена норма передбачає випадки, коли допустима зміна істотних умов договору про закупівлю.
У спірних правовідносинах договір про закупівлю та оспорювані додаткові угоди до нього були укладені у період дії положень норм частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII у двох редакціях: Закону № 114-ІХ (договір про закупівлю та додаткові угоди до нього № 1 від 10.02.2021 та № 2 від 10.03.2021) та Закону № 1530-ІХ (додаткові угоди до договору № 3 - 6).
Тож під час оцінки цих правовідносин слід застосовувати законодавство, чинне на момент їх виникнення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 року по справі №920/19/24 здійснила правовий аналіз приписів частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» в редакції Закону № 114-ІХ та Закону № 1530-ІХ та виклала висновки щодо застосування таких норм права.
«…Щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ)
124. Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ, чинній на момент укладення договору про закупівлю та оспорюваної додаткової угоди до нього № 2) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
125. 24 січня 2024 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 922/2321/22, в якій вирішувалось питання про те, чи дозволяють норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.
126. У пунктах 88-90 наведеної постанови Велика Палата Верховного Суду виснувала, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
127. Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у разі зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, у порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
128. У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинне перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
129. Такий правовий висновок неодноразово також був викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11 квітня 2024 року у справі № 922/433/22, від 01 жовтня 2024 року у справі № 918/779/23, від 06 лютого 2025 року у справі № 910/5182/24, від 18 лютого 2025 року у справі № 925/889/23 тощо, де інтерпретовано та застосовано положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII як імперативну норму, яка визначає верхню межу дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 % від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.
130. Отже, згідно з положеннями пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) зміна ціни в договорі закупівлі допускається за таких умов:
- збільшення ціни за одиницю товару до 10 %;
- збільшення ціни має бути пропорційне збільшенню ціни цього товару на ринку в разі коливання його ціни на ринку;
- така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
- така зміна може відбуватися не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю;
- обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
131. До того ж застосована законодавцем при формулюванні цієї норми конструкція "не частіше ніж один раз на 90 днів" фактично надає можливість вносити зміни до ціни товару неодноразово, але лише в межах дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 %.
Щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII  (у редакції Закону № 1530-ІХ)
132. Законом № 1530-ІХ внесено зміни до Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) та викладено пункт 2 частини п`ятої статті 41 цього Закону в такій редакції: "Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії".
133. Внесеними Законом № 1530-IX змінами у першому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII слова "підписання договору про закупівлю" замінені словами "підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару", а друге речення після слів "дизельного пального" доповнено словом "природного". Ці зміни полягали, зокрема, у корегуванні обмеження щодо мінімального 90-денного строку змін до ціни за одиницю товару після підписання договору про закупівлю. Водночас порогове значення у 10 % залишилося незмінним і застосовується й надалі.
134. Так, на відміну від норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIIIу редакції Закону № 114-ІХ, який урегульовував можливість збільшення ціни за одиницю товару не частіше ніж один раз на 90 днів лише з моменту підписання договору про закупівлю, положеннями цього пункту в редакції Закону № 1530-IX визначено, що строк зміни умов договору може відраховуватись як з моменту підписання договору, так і з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Тобто редакцією цієї норми законодавець передбачив лише можливість внесення зміни до ціни договору неодноразово: вперше - один раз у перші 90 днів з дня підписання договору; другий і подальші рази - один раз на 90 днів, які починаються з моменту останньої зміни ціни.
135. Додатково на підтвердження зазначеного свідчить зміст пояснювальної записки до проєкту Закону № 1530-IX (див. https://itd.rada.gov.ua/billinfo/Bills/pubFile/634356), згідно з якою метою його прийняття було завершити реформу органу оскарження у сфері публічних закупівель, що відповідно дозволяє стверджувати, що подібні зміни вочевидь не були спрямовані на те, щоб дозволити учасникам публічних закупівель (виконавцям) після підписання договору збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.
136. Іншими словами, зміни та доповнення до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, внесені Законом № 1530-IX, стосуються лише встановлення альтернативного варіанта визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.
137. Проте пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIIIяк у редакції, викладеній Законом №114-ІХ, так і в редакції, викладеній Законом № 1530-ХІ, однаково передбачено, що такі обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовуються у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
138. Водночас положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIIIу редакції Закону № 1530-ХІ не містять змін щодо максимально можливого збільшення розміру ціни за одиницю товару, погодженої сторонами договору закупівлі, визначеної попередньою редакцією цієї норми на рівні не більше 10 %. У будь-якому випадку загальний розмір збільшення ціни не може перевищувати 10 % ціни, встановленої в договорі закупівлі.
139. Філологічне тлумачення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII свідчить, що зміна істотних умов договору про закупівлю після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі допускається лише у випадках, прямо передбачених цією нормою. Одним із цих випадків є збільшення ціни товару, але за умови, що таке збільшення не може перевищувати нормативно визначеного відсоткового значення суми, встановленої в договорі про закупівлю, яке у пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII унормовано на рівні не більше 10 %.
140. До того ж визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10 % значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю…».
З урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 по справі №920/19/24, господарський суд виснує, що приписи пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухилення від виконання положень цієї норми Закону № 922-VIII.
Велика Палата Верховного Суду з урахуванням наведеного вище аналізу нормативного припису пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, беручи до уваги усталену та послідовну судову практику, виснувала, що зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10 % при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності.
Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % не допускається, зокрема, у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Внесені зміни Законом № 1530-ІХ до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не стосуються встановленої первісною редакцією цього Закону заборони збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Виняток з обмежень, викладений в останньому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, повинен тлумачитися суто буквально, а тому він стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару.
У даній справі прокурор стверджує, що оскаржувані додаткові угоди до договору укладені з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки за їх умовами ціна за одиницю товару (кВт*год) перевищила 10 % граничну межу, а ціна договору фактично збільшилась на 56,16 % порівняно з первинною ціною договору.
З огляду на викладене прокурор просить оспорювані додаткові угоди визнати недійсними та повернути в дохід місцевого бюджету Пологівської міської територіальної громади в особі Пологівської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області зайво сплачені за цими угодами кошти.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною третьою статті 215 ЦК України визначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
За частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Господарським судом установлено, що за результатами проведення оголошеної позивачем-1 процедури закупівлі переможцем було визнано ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» з остаточною пропозицією 715849,42 грн з ПДВ, з яким 04 січня 2021 року укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 60.
Додатковими угодами № 1, 2, 3, 4, 5, 6 до договору ціну електричної енергії за 1 кВт*год збільшено з 2,03 грн з ПДВ до 3,17 грн з ПДВ, що призвело до значного підвищення ціни, а саме на 56,16 % від ціни, визначеної основним договором, з одночасним зменшенням обсягів її постачання.
У п. 13.3 Договору №60 від 04.01.2021 визначено, що його умови не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі та не повинні змінюватися після підписання договору до повного виконання зобов`язань сторонами, крім випадків, передбачених чинним законодавством. 
Істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (ст. 13 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 по справі №920/19/24 зазначила, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 912/1580/18, від 02 грудня 2020 року у справі № 913/368/19, від 11 травня 2023 року у справі № 910/17520/21).
Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.
При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.
Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
Законом № 922-VIII не передбачено форму / вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2025 року у справі № 916/747/24).
Велика Палата Верховного Суду вказала, що з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку статті 86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2023 року у справі № 926/3244/22).
Судом установлено, що для обґрунтування підвищення коливання цін на ринку електричної енергії під час укладення додаткової угоди № 1 від 10.02.2021 відповідачем наданий експертний висновок Запорізької торгово-промислової палати № ОИ-7164 від 08.02.2021.
Зі змісту такого експертного висновку Запорізької торгово-промислової палати вбачається, що він містить дані щодо середньозваженої ціни купівлі-продажу електричної енергії на РДН по ОЕС України за період за 01.01.2021 по 20.01.2021, яка складала 1 369,37 грн / мВт*год та за період з 21.01.2021 до 31.01.2021, яка складала 1622,23 грн / мВт*год. Відсоток різниці ціни становить +18,47%. Тобто, аналіз коливання цін здійснено виключно в межах довільно обраних постачальником періодів одного місяця, в якому укладено договір.
Наданий ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» висновок Запорізької ТПП не містить доказів на підтвердження пропорційного зростання ціни товару на ринку, з урахуванням періоду з моменту укладання договору (04.01.2021) до дати складання такого висновку (08.02.2021), а також обґрунтування, чому підвищення цін на електроенергію на ринку було непрогнозованим та зумовлює неможливість виконання договору по встановленій ціні та є вочевидь невигідним для постачальника.
На підставі наведеного суд виснує, що експертний висновок Запорізької торгово-промислової палати № ОИ-7164 від 08.02.2021 не є належним і беззаперечним документальним підтвердженням коливання ціни на електроенергію на ринку, відтак не є достатнім обґрунтуванням необхідності внесення змін до договору № 60 від 04.01.2021 в частині збільшення вартості електроенергії.
Для обґрунтування підвищення коливання цін на ринку електричної енергії під час укладення додаткової угоди № 2 від 10.03.2021 відповідачем наданий експертний висновок Запорізької торгово-промислової палати № ОИ-7337 від 09.03.2021.
Зі змісту такого експертного висновку Запорізької торгово-промислової палати вбачається, що він містить дані щодо середньозваженої ціни купівлі-продажу електричної енергії на РДН по ОЕС України станом на січень 2021 р, яка складала 1 462,52 грн / мВт*год та за період станом на лютий 2021 р., яка складала 1632,56 грн / мВт*год. Відсоток різниці ціни становить +11,63%. 
Документальним підтвердженням коливання цін на електричну енергію на ринку при укладенні додаткової угоди № 3 від 17.08.2021 був експертний висновок Запорізької торгово-промислової палати № ОИ-28 від 12.08.2021, в якому вказано інформацію про середньозважену ціну купівлі-продажу електричної енергії на РДН (ОЕС України) станом на червень 2021 року (1425,14 грн за МВт*год) та щодо середньозваженої ціни купівлі-продажу електричної енергії на РДН (ОЕС України) станом на липень 2021 року (1444,05 грн за МВт*год), а також відсоток різниці середньозваженої ціни купівлі-продажу електричної енергії на РДН (ОЕС України) (+1,33%). Крім того, у вказаному експертному висновку відображені відомості щодо середньозваженої ціни купівлі-продажу електричної енергії на РДН по ОЕС України на період з 01.08.2021 до 10.08.2021 (І декада серпня 2021 року) (2127,10 грн за МВт*год) та відсоток різниці середньозваженої ціни купівлі-продажу електричної енергії порівняно з липнем 2021 року (+47, 30)
Для обґрунтування підвищення коливання цін на ринку електричної енергії під час укладення додаткової угоди № 4 від 20.09.2021 до договору № 60 від 04.01.2021 відповідачем надано експертний висновок Запорізької торгово-промислової палати №ОИ-178/1 від 15.09.2021, в якому зазначено середньозважену ціну купівлі-продажу електричної енергії на РДН (ОЕС України) станом на третю декаду серпня 2021 року (2034,14 грн за МВт*год) та щодо середньозваженої ціни купівлі-продажу електричної енергії на РДН (ОЕС України) станом на першу декаду вересня 2021 року (2217,07 грн за МВт*год), а також відсоток різниці середньозваженої ціни купівлі-продажу електричної енергії на РДН (ОЕС України) (+8,99%).
Документом, який наданий ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» на підтвердження коливання цін на ринку при укладенні додаткової угоди № 5 від 05.11.2021 до договору №60 від 04.01.2021 був експертний висновок Запорізької торгово-промислової палати № ОИ-463 від 04.11.2021, в якому зазначено інформацію про середньозважену ціну купівлі-продажу електричної енергії на РДН (ОЕС України) станом на вересень 2021 року (2230,78 грн за МВт*год) та щодо середньозваженої ціни купівлі-продажу електричної енергії на РДН (ОЕС України) станом на жовтень 2021 року (2793 грн за МВт*год), а також відсоток різниці середньозваженої ціни купівлі-продажу електричної енергії на РДН (ОЕС України) (+25,22%).
В якості документального підтвердження коливання цін на ринку електричної енергії при укладенні додаткової угоди №6 від 17.11.2021 до договору № 60 від 04.01.2021 Відповідачем надано експертний висновок Запорізької торгово-промислової палати №ОИ-513 від 12.11.2021, в якому зазначено середньозважену ціну купівлі-продажу електричної енергії на РДН (ОЕС України) станом на жовтень 2021 року (2793,44 грн за МВт*год) та щодо середньозваженої ціни купівлі-продажу електричної енергії на РДН (ОЕС України) станом на за період з 01.11.2021 до 10.11.2021 (І декада листопада 2021 року) (3374,95 грн за МВт*год), а також відсоток різниці середньозваженої ціни купівлі-продажу електричної енергії на РДН (ОЕС України) (+20,82%).
Як убачається з таких висновків ТПП, ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» на власний розсуд обирались періоди для порівняння середніх цін на електричну енергію, дослідження яких не відображало їх динаміку, а також не могло бути належним обґрунтуванням для висновків про коливання цін у бік збільшення. Відповідач розраховував коливання середньозваженої закупівельної ціни електричної енергії за показниками за періоди та окремі дати, які обрані на власний розсуд та не відповідають періодам, показники середньозваженої ціни за які необхідно було враховувати, зокрема, з урахуванням періоду дії попередньої додаткової угоди.
Вищевказані документи не містять відомостей щодо динаміки ціни на електричну енергію, пропорційності їх зростання, інформації про зменшення ціни електричної енергії, у них відсутній аналіз вартості ціни електричної енергії на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами, чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни електричної енергії на ринку, у зв`язку з чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов Договору на підставі п. 2. ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Таким чином, необхідність внесення зазначених змін не можна вважати обґрунтованою та такою, що підтверджена документально.
Крім того, відповідно до пункту 3.2.4 розділу ІІІ Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14.03.2018 № 312 (далі - Правила) у разі зміни умов договору про постачання електричної енергії споживачу, у тому числі комерційної пропозиції, електропостачальник не пізніше ніж за 20 днів до їх застосування повідомляє про це споживача з урахуванням інформації про право споживача розірвати договір. 
Учасник роздрібного ринку (крім споживача) має інформувати споживача, з яким укладено відповідний договір, про будь-яку зміну в умовах договору шляхом направлення відповідної інформації у визначений договором (обраною споживачем комерційною пропозицією) спосіб (через особистий кабінет на своєму офіційному сайті у мережі Інтернет, засобами електронного зв`язку, СМС-повідомленням, у пунктах прийому платежів, тощо). 
Аналогічне положення закріплено у п. 13.2 Договору, згідно з яким Постачальник має повідомити про зміну будь-яких умов Договору Споживача не пізніше, ніж за 20 календарних днів до їх застосування з урахуванням інформації про право Споживача розірвати Договір. Постачальник зобов`язаний повідомити Споживача в порядку, встановленому законом, про будь-яке збільшення ціни і про право припинити дію Договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації Постачальнику, якщо Споживач не приймає нові умови. 
Усупереч зазначеним приписам закону та умовам Договору, про збільшення ціни за 1 кВт*год електричної енергії ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» повідомляло Пологівську міську раду одночасно з направленням відповідних додаткових угод, а саме: листом від 10.03.2021 № 48/69 повідомлено про підвищення вартості електричної енергії за результатами торгів відповідно до правил ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку відповідно до експертного висновку Запорізької торгово-промислової палати № ОИ-7337 від 09.03.2021 та надано додаткову угоду №2 від 10.03.2021; листом від 17.08.2021 № 343/69 повідомлено про підвищення вартості електричної енергії за результатами торгів відповідно до правил ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку відповідно до експертного висновку Запорізької торгово-промислової палати № ОИ-28 від 12.08.2021 та надано додаткову угоду №3 від 17.08.2021; листом від 20.09.2021 № 382/69 повідомлено про підвищення вартості електричної енергії за результатами торгів відповідно до правил ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку відповідно до експертного висновку Запорізької торгово-промислової палати № ОИ-178/1 від 15.09.2021 та надано додаткову угоду №4 від 20.09.2021; листом від 05.11.2021 б/н повідомлено про підвищення вартості електричної енергії за результатами торгів відповідно до правил ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку відповідно до експертного висновку Запорізької торгово-промислової палати №ОИ-463 від 04.11.2021 та надано додаткову угоду №5 від 05.11.2021; листом від 17.11.2021 № 487/69 повідомлено про підвищення вартості електричної енергії за результатами торгів відповідно до правил ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку відповідно до експертного висновку Запорізької торгово-промислової палати № ОИ-513 від 17.11.2021 та надано додаткову угоду №6 від 17.11.2021. 
Таким чином, повідомлення про підвищення ціни за 1 кВт*год надсилалися ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» на адресу Пологівської міської ради не за 20 календарних днів, а саме в дні укладення відповідних додаткових угод без інформування споживача про право припинити дію договору без сплати будь-яких штрафних санкцій, що є порушенням вимог п. 3.2.4 ПРРЕЕ та п. 13.2 Договору щодо порядку внесення змін до істотних умов договору, а саме завчасного повідомлення про зміну ціни за одиницю товару.
Відповідач наполягає, що своєчасно надавав споживачеві проєкти додаткових угод до договору та документи на обґрунтування необхідності їх укладання. Втім, доказів на підтвердження таких аргументів відповідач суду не надав. 
На підставі наведенного суд дійшов висновку, що додаткові угоди №1, 2, 3, 4, 5, 6 до договору №60 від 04.01.2021 укладені в порушення принципу пропорційності підвищення ціни, за відсутності коливання ціни на ринку електричної енергії в сторону збільшення та без належного обґрунтування і документального підтвердження зміни ціни, не доведенням, що підвищення ціни було непрогнозованим.
Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі» на період дії правового режиму та протягом 90 днів з дня його припинення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 та наполягає, що оскаржувані додаткові угоди були укладені відповідно до таких Особливостей.
Втім, суд зазначає, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню приписи Особливостей, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178.
Так, правовідносини за договором №60 від 04.01.2021, укладеним між ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» та Пологівською міською радою, існували у період з 01.01.2021 по 31.12.2021. Додаткові угоди №1 від 10.02.2021, № 2 від 10.03.2021, №3 від 17.08.2021, №4 від 20.09.2021, №5 від 05.11.2021, №6 від 17.11.2021 до договору №60 укладені до введення воєнного стану в Україні та затвердження Особливостей.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
З огляду на приписи Основного Закону, Особливості мають перспективну дію та не поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності. 
Відтак суд виснує, що додатковими угодами №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6 до Договору передбачено підвищення цін на електричну енергію на 56,16%, тобто з перевищенням максимального ліміту у 10 %, а також за відсутності належного документального обґрунтування, що не відповідає вимогам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Недодержання сторонами вказаних вимог є підставою для визнання недійсним правочину. 
Таким чином, господарський суд вважає наявними підстави для визнання недійсними вищенаведених додаткових угод до договору про постачання електричної енергії споживачу №60 від 04.01.2021, на підставі яких неправомірно підвищено ціни на електричну енергію.
При цьому, визнання додаткових угод недійсними в судовому порядку (а не вказівка про їх нікчемність) є належним способом захисту порушених прав держави у спірних правовідносинах з огляду на зміни, внесені до Закону України «Про публічні закупівлі» Законом від 19.09.2019 № 114-ІХ, що набрали чинності з 19.04.2020. Згідно з цими змінами статтю 43 Закону викладено у новій редакції, відповідно до якої неправомірне внесення змін до договору публічної закупівлі не є підставою нікчемності правочину, у той час як редакцією ст. 37 Закону (до внесення змін) така підстава була.
Правильність застосування зазначеного способу судового захисту у подібних правовідносинах підтверджено Верховним Судом під час перегляду справ аналогічної категорії (постанови від 22.06.2022 у справі № 917/1062/21, від 15.06.2022 у справі 924/674/21, від 26.10.2021 у справі № 920/692/20).
За приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Правовим наслідком недійсності додаткових угод є втрата ними чинності з моменту їх укладення та повернення до редакцій договору від 04.01.2021 №60, що передували підписанню відповідних додаткових угод.
Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Як установлено судом, за договором №60 від 04.01.2021 Пологівською міською радою Пологівського району Запорізької області як розпорядником бюджетних коштів сплачено за спожитий обсяг електричної енергії (190 398 кВт*год) на користь ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» за період січень – грудень 2021 р. 474813,60 грн за цінами, встановленими на підставі додаткових угод № № 1, 2, 3, 4, 5, 6, які підлягають визнанню недійсними.
Водночас, Позивач-1 мав сплатити на користь ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» 386507,94 грн за фактичною ціною (тарифом) електричної енергії, встановленою на підставі договору №60 від 04.01.2021 – 2,03 грн за 1кВт*год. (190398 кВт*год х 2,03 грн).
Таким чином, внаслідок підвищення цін на електричну енергію на підставі додаткових угод, які визнаються судом недійсними, Пологівська міська рада Пологівського району Запорізької області надмірно сплатила на користь ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» 88305,66 грн. 
Частиною 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. 
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 наведено висновок, згідно з яким додаткові угоди, укладені з порушенням законодавства, підлягають визнанню судом недійсними та не породжують правових наслідків, правовідносини між сторонами регулюються договором, а грошові кошти є такими, що були безпідставно одержані постачальником електричної енергії, підстава їх набуття відпала, у зв`язку з чим вони підлягають поверненню на підставі ст. ст. 216, 1212 ЦК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військові адміністрації населених пунктів на відповідній території здійснюють повноваження із забезпечення ефективного використання природних, трудових і фінансових ресурсів; складання та затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього, забезпечення виконання відповідного бюджету. 
Частиною 6 статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що начальник військової адміністрації є розпорядником бюджетних коштів, представляє відповідну військову адміністрацію та територіальну громаду у відносинах із державними органами, органами місцевого самоврядування, громадськими об`єднаннями, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності, громадянами; звертається до суду щодо визнання незаконними актів органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади та ін. 
У зв`язку з наведеним, надмірно сплачені Пологівською міською радою Пологівського району Запорізької області на користь ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» кошти в сумі 88 305,66 грн підлягають стягненню з відповідача в дохід місцевого бюджету Пологівської міської територіальної громади в особі Пологівської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області.
Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із ст. ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності..
Ураховуючи встановлені обставини у даній справі, предмет та визначені прокурором підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства, віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. 
Суд виснує, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій ТОВ «Запоріжжяелектропостачання», відтак сплачений прокурором за подання позову судовий збір у розмірі 18636,80 грн покладається на ТОВ «Запоріжжяелектропостачання».

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-248, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 10.02.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 60 від 04.01.2021, укладеного між Пологівською міською радою Пологівського району Запорізької області (код ЄДРПОУ 20516504, вул.Єдності, 24, м. Пологи, Запорізька область, 70608) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (код ЄДРПОУ: 42093239, вул.Олександрівська, 35, м.Запоріжжя, 69063). 
Визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 10.03.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 60 від 04.01.2021, укладеного між Пологівською міською радою Пологівського району Запорізької області (код ЄДРПОУ 20516504, вул.Єдності, 24, м. Пологи, Запорізька область, 70608) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (код ЄДРПОУ: 42093239, вул.Олександрівська, 35, м.Запоріжжя, 69063). 
Визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 17.08.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 60 від 04.01.2021, укладеного між Пологівською міською радою Пологівського району Запорізької області (код ЄДРПОУ 20516504, вул.Єдності, 24, м. Пологи, Запорізька область, 70608) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (код ЄДРПОУ: 42093239, вул. Олександрівська, 35, м.Запоріжжя, 69063). 
Визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 20.09.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 60 від 04.01.2021, укладеного між Пологівською міською радою Пологівського району Запорізької області (код ЄДРПОУ 20516504, вул.Єдності, 24, м. Пологи, Запорізька область, 70608) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (код ЄДРПОУ: 42093239, вул. Олександрівська, 35, м.Запоріжжя, 69063). 
Визнати недійсною додаткову угоду № 5 від 05.11.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 60 від 04.01.2021, укладеного між Пологівською міською радою Пологівського району Запорізької області (код ЄДРПОУ 20516504, вул.Єдності, 24, м. Пологи, Запорізька область, 70608) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (код ЄДРПОУ: 42093239, вул. Олександрівська, 35, м.Запоріжжя, 69063). 
Визнати недійсною додаткову угоду № 6 від 17.11.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 60 від 04.01.2021, укладеного між Пологівською міською радою Пологівського району Запорізької області (код ЄДРПОУ 20516504, вул.Єдності, 24, м. Пологи, Запорізька область, 70608) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (код ЄДРПОУ: 42093239, вул. Олександрівська, 35, м.Запоріжжя, 69063). 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (код ЄДРПОУ 42093239, вул. Олександрівська, 35, м.Запоріжжя, 69063) в дохід місцевого бюджету Пологівської міської територіальної громади в особі Пологівської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області (код ЄДРПОУ 45449876, пр. Соборний, 164, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69107) кошти в сумі 88 305,66 грн (вісімдесят вісім тисяч триста п`ять гривень 66 грн). 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (код ЄДРПОУ: 42093239, вул. Олександрівська, 35, м.Запоріжжя, 69063) на користь Запорізької обласної прокуратури (код ЄДРПОУ: 02909973, вул. Дмитра Апухтіна, 29А, м. Запоріжжя, 69005, розрахунковий рахунок: UA438201720343180001000000271, відкритий в державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: Запорізька обласна прокуратура, код класифікації видатків бюджету - 2800) судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, в сумі 18 636, 80 грн (вісімнадцять тисяч шістсот тридцять шість гривень 80 коп.).
Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано -10.06.2026.
Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за вебадресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.А. Федько