Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
11 травня 2026 року № 520/7668/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді – Бадюкова Ю.В.,
при секретарі судового засіданні – Трунова М.В., 
за участі представників:
позивача – Дерев`янченка Я.Ю., 
відповідача – не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 )
до Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Кооперативна, буд. 12/14, м. Харків, 61003, код ЄДРПОУ 44045469)
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі по тексту – відповідач, Немишлянський ВДВС, відділ), в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), накладеного постановою Фрунзенського ВДВС ХМУЮ від 30.08.2005, серія АА № 197908;
- зобов`язати Немишлянський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), накладений постановою Фрунзенського ВДВС ХМУЮ від 30.08.2005, серія АА № 197908, у тому числі шляхом винесення відповідної постанови та припинення запису про обтяження у відповідному державному реєстрі обтяжень.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30.08.2005 державний виконавець Фрунзенського ВДВС ХМУЮ Фоміна В.І. під час примусового виконання постанови № 0626 від 09.09.2004, виданої Дніпровською регіональною митницею, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 860,00 грн постановив накласти арешт на все майно, що належить боржнику, в межах суми 946,00 грн, та заборонити відчуження будь-якого майна, що йому належить.
На час звернення до суду арешт існує понад двадцять років. Водночас відповідач не може ідентифікувати відповідне виконавче провадження, матеріали провадження фактично відсутні у зв`язку зі спливом строків архівного зберігання, але арешт із майна позивача не знятий. Такий стан речей унеможливлює повне та вільне розпорядження майном позивача і є триваючим втручанням у його майнові права.
Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи до судового засідання представника не направив, відзиву до суду не надав.
За змістом ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав та мотивів, наведених у позовній заяві.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.
Як встановлено судом, 11.02.2026 позивач звернувся до Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові із заявою про зняття арешту з майна. 
Листом від 03.03.2026 № 13152 відповідач повідомив, що за даними інформаційної довідки з державних реєстрів підставою обтяження є повідомлення від 13.09.2005, ВДВС Фрунзенського району м. Харкова, виконавець Фоміна В.І.
У зазначеному листі також зазначено, що не може ідентифікувати, за яким саме виконавчим провадженням було винесено постанову та накладено арешт. У цьому ж листі відповідач послався на строки архівного зберігання виконавчих проваджень і зазначив, що на теперішній час у нього відсутні законні підстави для зняття арешту з майна позивача.
Також позивач звернувся до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» для отримання копії документа, на підставі якого арешт був внесений до інвентаризаційної справи. 
У відповідь на лист від 09.03.2026 КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» надало відповідь №1176010, та повідомило що в матеріалах інвентаризаційної справи щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 , міститься копія постанови Фрунзенського ВДВС ХМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.08.2005, серія АА № 197908, знята з оригіналу серії АА № 714357.
24.03.2026 року від КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» була надана копія постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що підтверджується скріншотом з офіційного сайту КП Харківське БТІ (шляхом сканування QR-Коду на відповіді), з якої вбачається, що 30.08.2005 державний виконавець Фрунзенського ВДВС ХМУЮ Фоміна В.І. під час примусового виконання постанови № 0626 від 09.09.2004, виданої Дніпровською регіональною митницею, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 860,00 грн постановив накласти арешт на все майно, що належить боржнику, в межах суми 946,00 грн, та заборонити відчуження будь-якого майна, що йому належить.
Не погоджуючись із наявністю безпідставного арешту майна позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.
Розв`язуючи спір по суті суд виходить з наступного.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Спеціальним законом, котрий визначав (на момент виникнення спірних правовідносин, а саме - винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно позивачки) умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин та вчинення виконавчих дій у виді накладення арешту був Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. № 606-ХІV (далі - Закон № 606-ХІV).
Відповідно до ст.1 Закону № 606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.2 ст.2 Закону № 606-ХІV примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".
Частиною 1 статті 6 Закону № 606-ХІV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Згідно з положеннями ст.11 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виходячи зі змісту ст.25 Закону № 606-ХІV за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
Положеннями ст.57 Закону № 606-ХІV було передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.
Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню.
05.10.2016 р. набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).
Згідно зі статтею 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів” (ч. 1 ст. 5 Закону 1404).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з пунктом 7 частини третьої цієї ж статті, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону № 1404 в разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
За змістом частин першої та другої статті 56 Закону №1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Відповідно до статті 56 Закону №1404 арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Оскільки стаття 56 Закону чітко встановлює мету застосування щодо боржника такого обмеження як арешт майна (коштів) і нерозривно пов`язує його з реальним виконанням рішення суду, то очевидно, що відсутність дій, спрямованих на таке реальне виконання, ставить під сумнів необхідність існування і самого арешту.
Визначаючись із способом захисту прав позивача, суд зауважує на тому, що чинна редакція частини четвертої статті 59 Закону №1404 передбачає, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1- 2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності" (частина четверта статті 59).
За приписами ч.5 цієї ж статті Закону у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Враховуючи ту обставину, що у даному випадку з 2005 року реального виконання за постановою про відкриття виконавчого провадження не здійснюється, матеріали виконавчого провадження згідно наданої інформації у ВДВС відсутні, то наявність арешту на майно ОСОБА_1 є невиправданим.
Окрім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що та обставина в якій до особи на невизначений строк застосовується обмеження її прав в певній мірі суперечить принципу правової визначеності, як одному із елементів верховенства права за яким обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Аналогічні норми містяться і у актах міжнародного права. Так статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
В постановах від 07.07.2021 р. у справі № 2-356/12, від 03.11.2021 у справі № 161/14034/20, від 22.11.2021 р. у справі № 645/6694/15-ц, від 26.01.2022 р. у справі № 127/1541/14-ц від 18.01.2023 р. у справі № 127/1547/14-ц, від 09.01.2023 р. у справі № 2-3600/09, від 17.04.2024 р. у справі № 442/5495/13-ц, від 28.08.2024 р. у справі № 947/36027/21, від 23.10.2024 р. у справі № 947/16775/23 Верховний Суд дійшов висновку, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Таким чином, виконавче провадження щодо позивача не перебуває на виконанні, що є підставою для зняття накладеного відповідачем на майно арешту.
Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги відсутність доказів існування виконавчого провадження відносно позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо зняття арешту з майна, що належить позивачу.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Отже, порушене право позивача підлягає захисту шляхом обтяження ВДВС обов`язком зі зняття арешту з нерухомого майна позивача, накладений постановою Фрунзенського ВДВС ХМУЮ від 30.08.2005.
Стосовно вимог позивача про обтяження відповідача обов`язком винесення відповідної постанови та припинення запису про обтяження у відповідному державному реєстрі обтяжень, то суд відзначає, що зазначена позовна вимога заявлена на майбутнє, оскільки відповідачем ще не вчинено дії на виконання цього рішення суду зі зняття арешту, передбачені цим рішенням та у порядку, визначеному чинним законодавством, а тому відсутнє порушене право позивача у цій частині, через що позовні вимоги слід задовольнити частково.
Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч.4 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки за результатами розгляду адміністративної справи суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, то з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 532, 48 грн.
Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного постановою Фрунзенського ВДВС ХМУЮ від 30.08.2005, серія АА № 197908.
Зобов`язати Немишлянський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Кооперативна, буд. 12/14, м. Харків, 61003, код ЄДРПОУ 44045469) зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ), накладений постановою Фрунзенського ВДВС ХМУЮ від 30.08.2005, серія АА № 197908 та зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 2399612 від 16.09.2005 р.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Кооперативна, буд. 12/14, м. Харків, 61003, код ЄДРПОУ 44045469)на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 532, 48 грн. (п`ятсот тридцять дві гривні 48 копійок).
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 272 КАС України.
Рішення може бути оскаржено в порядку і строки, встановлені ст. 287 КАС України.
Повне рішення складено 14.05.2026 р.

Суддя Бадюков Ю.В.