ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

26 травня 2026 року 	м.Суми	

Справа №576/2850/24 
Номер провадження 22-ц/816/305/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Сидоренко А. П. , Нестеренка М. В. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Адвокатського об`єднання «Кравець і партнери» 
на ухвалу Глухівського міськрайонного суду Сумської області 17 квітня 2025 року у складі судді Колодяжного А.О., постановлену в м. Глухові Сумської області, 
в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Адвокатського об`єднання «Кравець і партнери» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив: визнати незаконним та скасувати наказ Адвокатського об`єднання «Кравець і партнери» №3 від 27 вересня 2024 року, який став підставою для внесення запису №21 від 27 вересня 2024 року в трудову книжку ОСОБА_1 про звільнення за систематичне невиконання працівником своїх трудових обов`язків; визнати недійсним запис №21 від 27 вересня 2024 року у трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення за систематичне невиконання своїх трудових обов`язків; поновити ОСОБА_1 на посаді помічника адвоката Адвокатського об`єднання «Кравець і партнери» з 30 вересня 2024 року; стягнути з Адвокатського об`єднання «Кравець і партнери» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 7619 грн 00 коп., з урахуванням збільшення станом на день прийняття рішення у справі, моральну шкоду в сумі 35000 грн 00 коп. 
Ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 17 квітня 2025 року зупинено провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до Адвокатського об`єднання «Кравець і партнери» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди до набрання законної сили судовим рішенням в цивільній справі №576/536/25.
Не погоджуючись з ухвалою суду, Адвокатське об`єднання «Кравець і партнери» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не було належним чином досліджено питання об`єктивної неможливості розглянути дану судову справу до набрання законної сили рішенням суду у справі №576/536/25, не було враховано що жодним процесуальним документом позивачем не ставилося під сумнів питання визначені п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, як підстави для звільнення. Зазначає, що зібрані у справі докази повною мірою дають змогу всебічно та об`єктивно встановити та надати оцінку доводам позивача у цій судовій справі. 
Вказує на порушення судом першої інстанції норм ч. 1 ст. 13 ЦПК України, адже звертаючись до суду з даним позовом, позивач не стверджував про відсутність підстав для визначення п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України як підстави для звільнення, а його доводи фактично зводилися до нібито порушення відповідачем визначеної процедури розірвання трудового договору. 
Представником позивача – адвокатом Якімовою А.П. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованості оскаржуваної ухвали, просить залишити її без змін, а доводи апеляційної скарги просить залишити без задоволення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
За змістом пункту 14 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі. 
Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За таких обставин розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Постановляючи оскаржувану ухвалу та зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що  предметом оскарження у цій справі є перевірка законності звільнення позивача за систематичне невиконання своїх трудових обов`язків. В ході розгляду справи встановлено, що позивач неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності за невиконання своїх трудових обов`язків та в подальшому був звільнений за систематичне невиконання своїх трудових обов`язків.
Суд зазначив, що у цій справі не ставилось питання щодо оскарження позивачем підстав притягнення до дисциплінарної відповідальності, а тому суд не може перевірити вказані обставини у межах заявленого позову. Питання законності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності в цілому впливає на оцінку питання щодо законності звільнення за систематичне невиконання трудових обов`язків.
Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, так як вони не відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.
З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.
Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.
Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі N 6-1367цс15 зазначено, що "зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. В справі, яка переглядається, суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо правомірності звільнення з роботи позивача. Проте, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, яка переглядається, суд на порушення вимог пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України не вказав конкретну іншу справу та обставину, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, у чому саме полягає взаємозв`язок предметів розгляду інших справ, а також у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи, та зупинив провадження у справі усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи. При цьому суди взагалі не аналізували та не встановлювали у визначеному законом порядку, чи дійсно від наслідку розгляду іншої справи залежить прийняття рішення у зазначеній цивільній справі".
Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі N 6-1957цс16.
З матеріалів справи вбачається, що предметом спору в межах даного судового провадження є правомірність звільнення позивача за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.
У пунктах 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
Верховний Суд у постанові від 21 червня 2023 року у справі №212/5018/20 виснував, що вирішуючи спір про поновлення працівника на роботі, звільненого за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, суд повинен перевірити законність всіх попередніх стягнень, які за висновком роботодавця, входять до системи для звільнення (річний строк та інше). Отже, незалежно від того чи оспорює позивач такі накази, які й не потрібно оспорювати заявленням окремої позовної вимоги, суд перевіряє законність таких наказів про оголошення доган, які передували звільненню за систему порушень. 
Отже, висновки суд першої інстанції про те, що в межах даної судової справи суд не може перевірити законність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, суперечить як нормам чинного трудового законодавства, так і усталеній практиці Верховного Суду. 
Колегія суддів звертає увагу і на те, що розумність строків розгляду справи згідно ст. 2 ЦПК України належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства і є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.
Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування у стані невизначеності учасників процесу, а нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Проте, суд першої інстанції вищенаведеного не врахував і зупинив провадження у справі з порушенням положень процесуального закону та всупереч засадам розумності строків розгляду і ефективності судового процесу.
Отже, оскаржувану ухвалу не можна визнати законною, у зв`язку із чим вона підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Адвокатського об`єднання «Кравець і партнери» задовольнити.
Ухвалу Глухівського міськрайонного суду Сумської області 17 квітня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді: А. П. Сидоренко 

М. В. Нестеренко