ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3829/26 Справа № 201/12443/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Пищиди М.М.
суддів: Свистунової О.В., Ткаченко І.Ю. 
за участю секретаря судового засідання – Літвінова І.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 11 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення недоотриманої пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року позивач звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення недоотриманої пенсії.
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона є вдовою пенсіонера МВС ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з 01 липня 2023 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як отримувач пенсії в разі втрати годувальника, відповідно до Закону України 2262-ХII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року у справі №160/22035/21, було зобов?язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01 грудня 2019 року і на підставі вказаного рішення суду йому було перераховано пенсію за вислугою років з 01 грудня 2019 року, та нараховано доплату (заборгованість) у сумі 322 422,15 грн., яка виникла за період з 01 грудня 2019 року по 30 квітня 2022 року.
3 01 липня 2023 року, позивача за заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було переведено на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону N?2262-XII.
На адвокатський запит відповідачем було повідомлено що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17січня 2022 року у справі №160/22035/21, та від 11 серпня 2022 року у справі №160/8881/22 її чоловікові ОСОБА_2 було нараховано доплату(заборгованість), але відмовлено у виплаті недоотриманої пенсії померлого годувальника, та запропоновано звернутися до суду із заявами щодо зміни сторони у виконавчому провадженні за вказаними судовими справами.
В період 13 липня 2023 – 14лютого 2024 вона неодноразово зверталася до суду із заявами про заміну стягувача у виконавчому провадженні за справам №160/8881/22, та №160/22035/21.
По справі №160/8881/22, її заяву про заміну стягувача у виконавчих листах по справі №160/8881/22, ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Захарчук-Борисенко Н.В. від 12 вересня 2023 року - було задоволено, а у іншій справі №160/22035/21 всі її заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні які вона надавала протягом 13 липня 2023 – 14 лютого 2024 року - залишено без задоволення.
Після відмови суду у задоволені заяв про заміну стягувача у виконавчому провадженні у справі №160/22035/21, вона повторно 08 серпня 2024 року та 26 листопада 2024 року зверталася із заявами до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про виплату недоотриманої пенсії померлого годувальника у сумі 322 422,15 грн., яка нарахована на виконання рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року у справі №160/22035/21, але вони також були відхилені пенсійним органом.
20 грудня 2024 року вона звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про стягнення недоотриманої пенсії померлого чоловіка, проте рішенням від 23 січня 2025 року у справі №160/33699/24 у задоволенні позову - відмовлено через пропуск шестимісячного строку звернення до пенсійного органу який передбачений відповідно до ст. 61 Закону №2262-XII. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року, її апеляційна скарга - залишена без задоволення.
Таким чином, вона не змогла реалізувати право на отримання недоотриманої пенсії як член сім?ї, нарахованої її чоловікові(годувальнику) ОСОБА_2 у сумі 322 422,15 грн., на виконання рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року у справі №160/22035/21, але у неї залишилося право на її спадкування, оскільки вона є спадкоємцем першої черги, і тому 03липня 2025 року звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо виплатити недоотриманої за життя пенсії, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка (пенсіонера МВС) ОСОБА_2 у сумі 322 422,15 грн., яка утворилася при перерахунку пенсії на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року у справі №160/22035/21.
За результатами розгляду її заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано відповідь викладену у формі листа №32052-25052/К-01/8-0400/24 від 17 липня 2025 року у якому підтверджено та зазначено, що на виконання рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року у справі №160/22035/21 пенсійним органом здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 , за період 01 грудня 2019 року – 30 квітня 2022 року, та нараховано доплату у сумі 322 422,15 грн., яку він не отримав за життя.
Також листом-відповіддю №32052-25052/К-01/8-0400/24 від 17 липня 2025 року зазначено фактично про відмову у виплаті їй недоотриманої за життя пенсію, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка (пенсіонера МВС) ОСОБА_2 - у сумі у сумі 322 422,15 грн.
Враховуючи зазначене, позивач просила суд:
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію у розмірі 322 422,15грн., яка входить до складу спадщини та була нарахована на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/22035/21 від 17 січня 2022 року, але не виплачена її чоловіку ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 3 224, 22 грн.
Рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 11 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про стягнення недоотриманої пенсії - задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію у розмірі 322 422,15грн., яка входить до складу спадщини та була нарахована на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/22035/21 від 17 січня 2022 року, але не виплачена її чоловіку ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 3 224, 22 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття необґрунтованого та незаконного рішення.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 (а.с. 10).
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 (а.с. 9).
Після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 , отримала свідоцтво про право на спадщину (а.с. 11-12).
17 липня 2025 року на запит ОСОБА_1 відповідачем надано відповідь на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного від 17 січня 2022 року у справі № 160/22035/21, яке набрало законної сили 17 лютого 2022 року, ОСОБА_2 було нараховано доплату за період з 01 грудня 2019 по 30 квітня 2022 року в сумі 322 422,15 грн. Відповідно до статті 61 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв?язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім?ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім?ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. При зверненні кількох членів сім?ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Оскільки відповідної заяви та пакету документів на недоотриману пенсію, протягом визначеного законодавством терміну, не надходило, питання щодо отримання заборгованості за рішенням суду Ви маєте право вирішити в судовому порядку.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, як спадкоємець, має право на всю суму недоотриманої пенсії, оскільки суми недоотриманої за життя пенсіонером пенсії входять до складу спадщини.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є Закон № 2262-ХІІ.
Відповідно до частини першої статті 61 Закону № 2262-ХІІ, яка врегульовує питання виплати пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Частинами другою та третьою статті 61 Закону №2262-ХІІ визначено, що при зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону №2262-ХІІ також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Крім того, зміст вказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Отже, положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону № 2262-ХІІ, який визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19, від 30 січня 2024 року у справі № 420/8604/21.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що «тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:
- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;
- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;
- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати».
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування (частини друга, четверта, сьома статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).
Тлумачення статті 1227 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що невиконання рішення суду, яке ухвалено за життя спадкодавця та набрало законної сили, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє його спадкоємця (спадкоємців) можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії. У розумінні положень статті 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення. Очевидно, що такий підхід дозволяє отримати результати, яких розум і справедливість могли б очікувати.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_1 успадкувала належні спадкодавцю ОСОБА_2 суми пенсії у відповідності до положень статті 1227 ЦК України, у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції правильно визначив правову природу цивільних відносин між сторонами та ухвалив рішення, що відповідає вимогам законодавства. Тому, доводи апеляційної скарги щодо порушенням судом норм матеріального права є безпідставними.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених апелянтом у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.
Рішення рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 11 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.
Повний текст постанови складено 07 травня 2026 року.

Судді