ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року	Львів	Справа № 300/3654/25 пров. № А/857/36051/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Ільчишин Н.В., Матковської З.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,
на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року (суддя – Гомельчук С.В., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення – м. Івано-Франківськ, дата складання повного тексту рішення – не зазначено),
в адміністративній справі №300/3654/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області,
про визнання рішення протиправним та зобов`язання до вчинення дій,

встановив:

У травні 2025 року позивач звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ПФУ в Донецькій області, в якому просила: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 13.05.2025 №926210189691; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2025 (з першого числа місяця, в якому позивачка звернулася за перерахунком пенсії), зарахувавши до стажу періоди роботи з 01.01.2004 по 28.02.2025 у КНП «Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради» в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Третя особа подала пояснення на позовну заяву, у яких заперечила проти доводів позивача. Просила врахувати подані пояснення при ухваленні рішення у цій адміністративній справі.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.07.2025 позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 13.05.2025 №926210189691. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2025 (з першого числа місяця, в якому позивачка звернулася за перерахунком пенсії), зарахувавши до стажу періоди роботи з 01.01.2004 по 28.02.2025 у КНП «Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради» в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн..
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що оскаржене рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що відповідач листом №926210189691 від 13.05.2025 повідомив позивача про відмову у перерахунку пенсії позивачу шляхом зарахування до стажу періоду його роботи з 01.01.2004 по 28.02.2025 у КНП «Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради» в подвійному розмірі, оскільки статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено зарахування стажу в подвійному розмірі особам, які працювали в психіатричних закладах охорони здоров`я до 01.01.2004 (дата введення в дію Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), а після 01.01.2004 зарахування стажу в подвійному розмірі із вказаної підстави законом не передбачено. Тому вважає апелянт, що відповідач правомірно не врахував стаж роботи позивача з 01.01.2004 по 28.02.2025 у подвійному розмірі. Крім цього, звертає увагу апелянт на те, що відповідно до чинного законодавства відповідач не має повноважень на здійснення будь - яких інших призначень позивачу, у тому числі за рішенням суду, оскільки позивач не перебуває на обліку у нього та проживає на території, що обслуговується Головним управлінням Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області.
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду у повному обсязі та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.
Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за Списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
06.05.2025 позивачем через подано заяву до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про перерахунок пенсії з проханням зарахувати до стажу період її роботи з 01.01.2004 по 28.02.2025 у Комунальному некомерційному підприємстві «Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради» в подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 44).
Вищезгадана заява від 06.05.2025 разом з доданим до неї документами за принципом екстериторіальності передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке прийняло рішення №926210189691 від 13.05.2025 про відмову у проведенні перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю правових підстав (а.с.55).
Вказане рішення мотивоване тим, що відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж враховується в одинарному розмірі.
Вважаючи протиправною відмову у перерахунку пенсії з зарахуванням до стажу періоду роботи з 01.01.2004 по 28.02.2025 в подвійному розмірі, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та рішенню суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду враховує наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України від 09.07.2023 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»(далі - Закон № 1058-ІV).
Статтею 1 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж обчислюється в місяцях.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.01.2004 року) зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах встановлені статтею 60 Закону № 1788-ХІІ.
Так, згідно статтею 60 Закону № 1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Водночас, згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
За приписами пунктів 1, 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відтак, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. 
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до відомостей, які містяться в трудовій книжці ОСОБА_1 від 03.08.1974, вбачається наступна інформація про роботу позивачки у спірні періоди:
- запис №8 від 24.07.1985 про переведення на посаду лікаря інфекціоніста інфекційної лікарні;
- запис №9 від 01.10.1997 про призначення виконуючого обов`язків зав. Дорослим відділом тимчасово;
- запис №10 від 03.08.1998 про призначення завідуючого дорослим відділом інфекційної лікарні;
- запис №11 від 12.06.2020 про звільнення з посади, у зв`язку із переведенням до КНП «КІЛ» КМР;
- запис №12 від 12.06.2020 про прийняття на посаду завідуючим дорослого відділення в порядку переведення.
Крім цього, згідно довідки від 05.05.2025 №141, яка видана КНП «Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради Івано-Франківської області», якою підтверджено, що позивачка дійсно працювала в КНП «Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради Івано-Франківської області» з 24.07.1985 по даний час, що дає їй право відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зарахувати стаж роботи у подвійному розмірі (а.с.12).
Таким чином підтверджені записами трудової книжки, а також наявною в матеріалах справи довідкою періоди роботи позивача з 01.01.204 по 28.02.2025 роки підлягають зарахуванню до її стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Посилання апелянта на відсутність підстав для подвійного зарахування стажу роботи позивача після 01.01.2004 року з огляду на набрання чинності 01.01.2004 року Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який не містить положень, аналогічних ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне:
Відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, положення Закону №1788-ХІІ застосовуються у частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
У постанові від 03.11.2021 року у справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV та Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.
Зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст.60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004 року.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки норми ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинними на теперішній час, а положення ст.24 Закону №1058-IV не скасовують та не зупиняють їх дію, не зарахування відповідачем до стажу позивачки у подвійному розмірі спірних періодів її роботи на посадах лікаря-анестезіолога після 01.04.2004 року є протиправним.
Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №689/872/17.
Також, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.05.2025 (з першого числа місяця, в якому позивачка звернулася за перерахунком пенсії), зарахувавши до загального стажу період роботи з 01.01.2004 по 28.02.2025 у КНП «Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради» в подвійному розмірі згідно з ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до аб. 1 ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35,частиною другою статті 38,частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії 06.05.2025, отже відповідний перерахунок слід здійснити з 01.05.2025.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідач не має повноважень на здійснення будь - яких інших призначень позивачу, у тому числі за рішенням суду, оскільки позивач не перебуває на обліку у нього та проживає на території, що обслуговується Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, то колегія суддів вважає такі доводи не обґрунтованими, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
З матеріалів справи видно та не заперечується сторонами по справі те, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головну управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, рішенням якого позивачу відмовлено в призначенні пенсії.
Тож, дії зобов`язального характеру щодо вирішення питання про призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про перерахунок пенсії, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області.
Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.05.2024 у справі №460/38580/22 та 24.05.2024 №460/17257/23 .
Доводи апелянта не спростовують рішення суду першої інстанції, з урахуванням вищенаведеного.
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року в адміністративній справі №300/3654/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання до вчинення дій – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	З. М. Матковська