№ 201/15147/25
провадження 2/201/1540/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2026 року Соборний районний суд міста Дніпра
у складі: головуючого - судді Антонюка О.А.
з секретарем Могиліною Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Соборного районного суду міста Дніпра в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Хоменко Вадим Валерійович і Товариство з обмеженою відповідальністю «Бутрейдсервіс альянс» про захист прав споживача банківських послуг, визнання права на вклади в порядку спадкування за законом, розірвання договорів та стягнення коштів в порядку спадкування за банківськими договорами,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27 листопада 2025 року звернувся до суду з позовом до відповідача АТ «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача банківських послуг, визнання права на вклади в порядку спадкування за законом, розірвання договорів та стягнення коштів в порядку спадкування за банківськими договорами, позовні вимоги не змінювалися, не уточнювалися і не доповнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах, а його представники в судовому засіданні посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 . Починаючи з 06 січня 2020 і до дня смерті ОСОБА_2 перебував у лікарні у важкому стані. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входили, зокрема, грошові вклади (з урахуванням додаткових вкладів) та нарахованими процентами, що знаходились на рахунках ОСОБА_2 в АТ «Державний ощадний банк України». Єдиним спадкоємцем померлого, до якого відповідно до положень ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України перейшли усі права за його банківськими договорами, є його син (позивач). За заявою позивача 03 лютого 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гугель С.Ю. була відкрита спадкова справа № 4/2020. При відкритті спадкової справи було з`ясовано, що померлим ОСОБА_2 був залишений заповіт на ім`я ОСОБА_3 , з якою у померлого були натягнуті стосунки. Позивач вважав, що вказаний заповіт є підробленим шахраями у змові з ОСОБА_3 , не відповідав волі померлого та не був ним підписаний. 07 серпня 2020 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про визнання недійсним сфальшованого заповіту нібито від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_3 , за результатом розгляду справи № 201/7358/20 судом ухвалено рішення від 24 вересня 2021 року, яким оскаржуваний заповіт визнано недійсним. Після перегляду рішення в апеляційному порядку, постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2022 року рішення суду першої інстанції було залишено в силі. Таким чином, позивач зазначав, що він є єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_2 .
За життя батько позивача    ОСОБА_2  уклав з АТ «Державний ощадний банк України» договори банківського вкладу, а саме: Договір № 85046403 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та щомісячною виплатою процентів), укладений 11 вересня 2018 року, відповідно до якого Банк прийняв на вкладний (депозитний рахунок) кошти в сумі 100 001 (сто тисяч один) доларів США; Договір № 84344703 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та капіталізацією), укладений 10 серпня 2018, відповідно до якого Банк прийняв на вкладний (депозитний рахунок) кошти в сумі 95 000 (дев`яносто п`ять тисяч) доларів США; Договір № 85046503 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та щомісячною виплатою процентів), укладений 11 вересня 2018 року, відповідно до якого Банк прийняв на вкладний (депозитний рахунок) кошти в сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень. 
З метою запобігання шахрайським діям та незаконному заволодінню коштами з рахунків ОСОБА_2 , позивач звернувся до Дніпропетровського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» з заявою (вх.№521-вх від 28.01.2020), в якій повідомив обставини перебування ОСОБА_2 у лікарні та про відсутність у ОСОБА_3 (онуки – наркоманки) прав на вклади його батька. Також позивач у цій заяві клопотав про призупинення процедури розірвання депозитних договорів до моменту з`ясування питання про дійсність довіреності та заповіту на ім`я ОСОБА_3 . На підставі даної заяви посадова особа банку – заступник начальника філії Дніпропетровське ОУ АТ «Ощадбанк» М.Ю. Карташова надала внутрішньобанківське розпорядження обмежити проведення видаткових операцій по поточних рахунках ОСОБА_2 до моменту з`ясування обставин. 07 серпня 2020 року позивач знову звернувся з заявою (вх. № Б-1296зв від 07.08.2020) до начальника філії Дніпропетровське ОУ АТ «Ощадбанк» щодо проведення службового розслідування відносно факту незаконної спроби розірвання договорів банківського вкладу ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_2 на підставі підробленої довіреності. На вказану заяву ОУ АТ «Ощадбанк» була надана відповідь від 20 серпня 2020 року №103.29-26/1/6476/2020-03/С, у якій повідомлялось, що на підставі попередньої заяви позивача по всім рахункам ОСОБА_2 обмежено проведення видаткових операцій і станом на 20 серпня 2020 року всі наявні рахунки ОСОБА_2 заблоковані і рух по ним відсутній. Щодо проведення службової перевірки, то вона буде проведена. 
Далі, 04 серпня 2020 року приватним нотаріусом ДМНО Гугель С.Ю. шляхом офіційного листування повідомлено АТ ««Державний ощадний банк України» щодо смерті ОСОБА_2 та відкриття спадкової справи і витребувано довідку про наявність будь-яких рахунків померлого та залишку на них (запит № 61/02-14). 06.08.2020 року на цей запит нотаріусом було отримано від АТ ««Державний ощадний банк України» відповідь (№46/12-05/11856/БТ від 06.08.2020 року) відповідно до якої станом на 04 серпня 2020 року у померлого ОСОБА_2 наявні рахунки в філії Дніпропетровське ОУ АТ «Ощадбанк» з відповідними розмірами грошових коштів: «у ТВБВ № 10003/0633; № НОМЕР_1 (БПК) – сума залишку 8235.02 грн.; № НОМЕР_2 – сума залишку 200 000 грн; № НОМЕР_3 – сума залишку 10 000.00 грн.; № НОМЕР_4 (БПК) – сума залишку 2 175.32 доларів США; № НОМЕР_5 – сума залишку 190 001.00 доларів США; № НОМЕР_6 – сума залишку 254 294.02 доларів США. Заповідальні розпорядження по вищезазначених рахунках відсутні. «*» - позначено наступне: «Залишок коштів по рахунках наданий без урахування відповідних відсотків, які мають бути нараховані відповідно до договору та виплачені на момент отримання коштів.». Таким чином «Державний ощадний банк України» письмово підтвердив, що ОСОБА_2 до дня його смерті був вкладником АТ «Державний ощадний банк України» та на його рахунках наявні грошові кошти, які заблоковані, щоб ними не заволоділи шахрайським шляхом. 
05 серпня 2021 року позивачу стало відомо, що грошові кошти з вищезазначених рахунків ОСОБА_2 були списані. З приводу цього позивачем було 05 серпня 2021 року подано заяву (вх.№6886/2021-03/Б від 05.08.2021) до філії Дніпропетровське ОУ АТ «Ощадбанк» з вимогою надати пояснення щодо підстав списання коштів з заблокованих рахунків ОСОБА_2 . На дану заяву філією Дніпропетровське ОУ АТ «Ощадбанк» було надано відповідь від 18 серпня 2021 року № 103.29-26/1/4347/2021-03/С у якій повідомлялось, що кошти були стягнуті за виконавчим провадженням № 65379705 на вимогу приватного виконавця Коновалова О.С. При цьому відповідач підтвердив факт ініціювання блокування відповідних банківських рахунків. Також у цій відповіді відповідач виправдовував незаконне списання коштів банком на вимогу приватного виконавця тим, що «ані факт блокування банківських рахунків за заявами спадкоємців, ані наявність відкритих кримінальних проваджень не знімає обов`язку банку виконувати постанови про арешт коштів, та приймати до виконання виконавчі документи приватних виконавці.». В подальшому при з`ясуванні підстав і обставин списання коштів, позивачу стало відомо про підроблений договір позики між ОСОБА_2 та ТОВ «МАРКОН ТРЕЙД» (ЄДРПОУ 43079126), який нібито був укладений між ними 01 лютого 2018 року за №34/76-18, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав у позику грошові кошти в сумі 14 000 000 гривень із строком повернення до 15 грудня 2019 року, а також розписку про отримання коштів від 01 лютого 2018 року. Проте, як зазначає позивач, юридична особа ТОВ «МАРКОН ТРЕЙД» була зареєстрована лише 26 червня 2019 року, а фізична особа - ОСОБА_4 , що нібито підписав зазначений договір від імені юридичної особи, був призначений її директором лише 10 вересня 2020 року, тобто вже після дати нібито укладення вказаного договору. Надалі 31 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю. було вчинено виконавчий напис, в реєстрі за № 214, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «МАРКОН ТРЕЙД» боргу за сфальшованим договором позики в сумі 14 000 000 гривень та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису в сумі 14 000 гривень. Даний виконавчий напис, з порушенням правил територіальності, пред`явлений до виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Коновалову О.С.. Останнім 11 травня 2021 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 65379705 щодо стягнення за вказаним виконавчим написом, а також постанови про стягнення з ОСОБА_2 основної винагороди приватного виконавця в сумі 1 414 000.00 гривень та витрат виконавчого провадження в сумі 69.00 грн. 13 травня 2021 року приватним виконавцем Коноваловим О.С. в рамках зазначеного вище виконавчого провадження винесена постанова про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти    ОСОБА_2  в межах суми звернення стягнення з урахуванням винагороди виконавця і витрат виконавчого провадження в загальній сумі 15 554 069.00 грн. Вказана постанова із супровідним листом № 658 від 13 травня 2021 року направлена ним поштою на адресу ПАТ «Державний ощадний банк України». в день відкриття виконавчого провадження – 11 травня 2021 року приватним виконавцем були направлені до ПАТ «Державний ощадний банк України» платіжні вимоги на суму 15 554 069.00 грн. Вказані платіжні вимоги були банком виконані шляхом списання грошових коштів з рахунків ОСОБА_2 . 31 травня 2021 року приватним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з його виконанням у повному обсязі. Таким чином, всі кошти, списані з рахунків    ОСОБА_2  були перераховані АТ «Державний ощадний банк України» на рахунок приватного виконавця Коновалова О.С., а в подальшому останній направив їх в сумі боргу на рахунок шахраїв ТОВ «МАРКОН ТРЕЙД». 
Як вважає позивач, незалежно від законності вимог до банку приватного виконавця Коновалова О.С. – саме з вини Банку (неналежного виконання відповідальними працівниками банку їх професійних обов`язків) з рахунків померлої особи (яка не може бути боржником у виконавчому провадженні, адже не має правоздатності ст. 25 ЦК України) було безпідставно списано грошові кошти. Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є його син ОСОБА_1 - позивач. 10 липня 2023 року після усіх судових процесів на ім`я позивача було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_2 . Однак на момент отримання позивачем зазначеного свідоцтва, грошові кошти по усіх вкладах спадкодавця у АТ «Держаний ощадний банк України» вже були незаконно списані банком на рахунок приватного виконавця за сфальшованим договором позики «позикодавцем» за яким була юридична особа, яка була зареєстрована пізніше дати договору «позики». Вищезазначені обставини підтверджуються також матеріалами досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 42021042010000216 за ч. 5 ст. 191 КК України, в рамках якого здійснюється досудове розслідування фактів незаконного заволодіння / привласнення коштів з рахунків ОСОБА_2 в АТ «Державний ощадний банк України». 
26 липня 2023 року позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про видачу йому грошових коштів, які належать йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом із копіями відповідних підтверджуючих документів. У відповідь на вказану заяву, як зазначає позивач, відповідач її не розглянув взагалі, грошові кошти, належні позивачу не видав, не пояснив жодним чином свою відмову від виконання своїх обов`язку за договорами банківського вкладу. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх обов`язків позивач вважає, що має право також на стягнення відповідних нарахованих штрафних санкцій (неустойки). 
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, позивач просив суд визнати за ним, ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом після його батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , усі права, що належали    ОСОБА_2  за його нижчезазначеними банківськими договорами, укладеними ним з АТ «Державний ощадний банк України», а саме за: Договором № 85046403 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та щомісячною виплатою процентів), укладеним 11 вересня 2018 року; Договором № 84344703 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та капіталізацією), укладеним 10 серпня 2018 року; Договором №. 85046503 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та щомісячною виплатою процентів), укладеним 11 вересня 2018 року. Розірвати зазначені банківські договори, укладені між    ОСОБА_2 , якого у договорах замінив його спадкоємець    ОСОБА_1 , та АТ «Державний ощадний банк України» , а саме розірвати договори: Договір № 85046403 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та щомісячною виплатою процентів), укладеним 11 вересня 2018 року; Договір № 84344703 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та капіталізацією), укладеним 10 серпня 2018 року; Договір № 85046503 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та щомісячною виплатою процентів), укладеним 11 вересня 2018 року. Стягнути з АТ «Державний ощадний банк України» на користь    ОСОБА_1  наступні грошові кошти: за Договором № 85046403 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та щомісячною виплатою процентів), укладеним 11 вересня 2018 року: сума вкладу з урахуванням додаткових внесків станом на 04 серпня 2020 року у розмірі 190 001.00 доларів США; проценти за період з 05 серпня 2020 року по 14 серпня 2025 року у розмірі 38 229.24 доларів США; 3% річних (ч. 2 ст. 625 ЦК України) за період 26 липня 2023 року по день ухвалення судом рішення; пеня (ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів») у межах позовної давності 1 рік за період з 14 серпня 2024 року по 14 серпня 2025 року у розмірі 7 887 872.51 гривень; за Договором № 84344703 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та капіталізацією), укладений 10 серпня 2018 року: сума вкладу станом на 04 серпня 2020 року у розмірі 254 294.02 доларів США; проценти за період з 05 серпня 2020 року по 14 серпня 2025 року у розмірі 41 571.84 доларів США; 3% річних (ч. 2 ст. 625 ЦК України) за період 26 липня 2023 року по день ухвалення судом рішення; пеня (ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів») у межах позовної давності 1 рік за період з 14 серпня 2024 року по 14 серпня 2025 року у розмірі 10 556 990.81 гривень; за Договором № 85046503 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та щомісячною виплатою процентів), укладений 11 вересня 2018 року: сума вкладу станом на 04 серпня 2020 року у розмірі 200 000 гривень; проценти за період з 05 серпня 2020 року по 14 серпня 2025 року у розмірі 138 328.76 гривень; 3% річних (ч. 2 ст. 625 ЦК України) за період 26 липня 2023 року по день ухвалення судом рішення; інфляційні втрати (ч. 2 ст. 625 ЦК України) за період 26 липня 2023 року по день ухвалення судом рішення; пеню (ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів») у межах позовної давності 1 рік за період з 14 серпня 2024 року по 14 серпня 2025 року у розмірі 200 000 гривень.
Отже, на звернення позивача до відповідача про з`ясування обставин вказаного та неправомірного списання спадкових коштів, спірне питання вирішене не було, була відмова. Позивач вважає вказане протиправним і порушуючим його права, а тому і звернувся в суд з цим позовом. Позивач вважає дії відповідача по невизнанню його законного права на вказану спадщину неправомірними, зобов`язання повинно бути законним і справедливим. Просили суд задовольнити позов в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, вказавши на його безпідставність та необґрунтованість. Надали відзив на позов, письмові заперечення, та звернув увагу суду на наступне: між ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , та Банком укладено наступні депозитні договори, які є предметом розгляду даної справи: договір № 84344703 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та капіталізацією) від 10 серпня 2018 року, у відповідності до якого Вкладник вносить, а Банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_8 (Рахунок) на умовах цього Договору кошти в сумі 95 000 (дев`яносто п`ять тисяч) USD (Депозит) строком на 6 місяців (Строк Договору). Днем повернення Депозиту є 11 лютого 2019 року, а у випадку автоматичного продовження Строку Депозиту відповідно до умов цього Договору, днем повернення Депозиту є останній день продовження Стоку Депозиту; договір № 85046403 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та капіталізацією) від 11 вересня 2018 року, у відповідності до якого Вкладник вносить, а Банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_9 (Рахунок) на умовах цього Договору кошти в сумі 100 001 (сто тисяч один) USD (Депозит) строком на 6 місяців (Строк Договору). Днем повернення Депозиту є 11 березня 2019 року, а у випадку автоматичного продовження Строку Депозиту відповідно до умов цього Договору, днем повернення Депозиту є останній день продовження Стоку Депозиту; договір № 85046503 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та капіталізацією) від 11 вересня 2018 року, у відповідності до якого Вкладник вносить, а Банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_10 (Рахунок) на умовах цього Договору кошти в сумі 200 000 (двісті тисяч) грн. (Депозит) строком на 6 місяців (Строк Договору). Днем повернення Депозиту є 11 березня 2019 року, а у випадку автоматичного продовження Строку Депозиту відповідно до умов цього Договору, днем повернення Депозиту є останній день продовження Стоку Депозиту. Згідно пункту 2.6. кожного з цих Договорів, якщо Вкладник в день повернення Депозиту не з`явиться до установи Банку для отримання Депозиту, то строк Договору та Строк Депозиту автоматично продовжується щоразу на строк, вказаний у п. 1.1 Договору, на умовах та за процентною ставкою, що діятимуть у Банку по даному виду вкладу на момент продовження. При цьому Вкладник погоджується з тим, що при продовженні дії Договору та Строку Депозиту відповідно до умов цього пункту 2.6 Договору, умови пункту 2.8 не застосовуються. Дія зазначених договорів, на дату проведення списання – 14 травня 2021 року та 17 травня 2021, було продовжено у відповідності до п. 2.6 Договорів. Отже, між позивачем і Банком виникли правовідносини договору банківського вкладу з урахуванням особливостей вимог договорів банківського рахунку. 
Відповідач зазначає, що 14 травня 2021 року до АТ «Ощадбанк» на виконання надійшли 6 платіжних вимог щодо списання коштів з рахунків ОСОБА_2 з призначенням платежу «примусове списання коштів на підставі виконавчого напису № 214 від 31 липня 2020 року, виданий Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю. про стягнення 14 140 000.00 грн. та постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Коновалова О.С. ВП № 65379705 від 11 травня 2021 року», зокрема: платіжна вимога від 11 травня 2021 року № 65379705-1 на суму 15 554 069.00 грн. (за рахунком № НОМЕР_1 ); платіжна вимога від 11 травня 2021 року № 65379705-2 на суму 15 554 069.00 грн. (за рахунком № НОМЕР_2 ); платіжна вимога від 11 травня 2021 року № 65379705-3 на суму 15 554 069.00 грн. (за рахунком № НОМЕР_3 ); платіжна вимога від 11 травня 2021 року № 65379705-4 на суму 560 222,34 доларів США (за рахунком № НОМЕР_4 ); платіжна вимога від 11 травня 2021 року № 65379705-5 на суму 560 222.34 доларів США (за рахунком № НОМЕР_5 ); платіжна вимога від 11 травня 2021 року № 65379705-6 на суму 560 222.34 доларів США (за рахунком № НОМЕР_6 ). 
Платіжні вимоги були виконані на загальну суму 12 653 272.95 грн. шляхом перерахування гривневих коштів з вищезазначених рахунків та в межах залишку на цих рахунках, на рахунок № НОМЕР_11 , відкритий на ім`я приватного виконавця Коновалова О.С. в АТ КБ «Приватбанк»: платіжна вимога від 11 травня 2021 року №65379705-01 виконана в сумі 21 383.49 грн., (меморіальний ордер від 14 травня 2021 року); платіжна вимога від 11 травня 2021 року № 65379705-02 виконана в сумі 200 000 грн., (меморіальний ордер від 14 травня 2021 року); платіжна вимога від 11 травня 2021 року № 65379705-03 виконана в сумі 10 000 грн., (меморіальний ордер від 14 травня 2021 року); - платіжна вимога від 11 травня 2021 року № 65379705-04 виконана в сумі 3 971.26 дол. США (екв. 109 408.21 грн) (меморіальні ордера від 17 травня 2021 року); платіжна вимога від 11 травня 2021 року № 65379705-05 виконана в сумі 190 001.00 дол. США (екв. 5 234 527.55 грн), (меморіальні ордера від 17 травня 2021 року); платіжна вимога від 11 травня 2021 року № 65379705-06 виконана в сумі 256 913.02 дол. США (екв. 7 077 953.70 грн) (меморіальні ордера від 17 травня 2021 року). На підтвердження вказаних обставин відповідачем були надані відповідні меморіальні ордера та копії платіжних вимог з відмітками про їх виконання.
На думку відповідача, законодавством не передбачено обов`язку Банку щодо перевірки законності виконавчого документа на підставі якого проводиться виконання вимоги виконавця, первинних документів, на підставі яких приватним виконавцем приймалось рішення про примусове виконання коштів з боржника, не передбачено обов`язок, механізм та можливості Банку щодо встановлення (перевірки) підстав та змісту виконавчих документів, на підставі яких здійснюється виконавче провадження, а також відсутні будь-які повноваження щодо відмови у накладенні арешту згідно постанови приватного виконавця, виконанні платіжної вимоги приватного виконавця з підстав змісту виконавчого документа, не передбачено будь-якого права чи обов`язку Банку відмовити у виконанні платіжних вимог приватного виконавця щодо списання коштів з рахунків боржника з підстав смерті такого боржника.
Також, відповідач зазначає, що між АТ «Ощадбанк» та позивачем відсутній спір стосовно права власності ОСОБА_1 як спадкоємця прав та обов`язків ОСОБА_2 після смерті останнього; АТ «Ощадбанк» не є учасником правовідносин, що не визнає або оспорює право власності спадкоємця ОСОБА_1 на спадкове майно, а тому є неналежним відповідачем щодо вимоги про визнання права власності; ОСОБА_1 на момент звернення до суду із даним позовом отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому зазначені рахунки померлого клієнта по вказаним вище договорам. Також зазначає, що позивач не звертався до Банку з питання розірвання договорів № 85046403 від 11 вересня 2018 року, № 84344703 від 10 серпня 2018 року, № 85046503 від 11 вересня 2018 року, закриття рахунків та отримання залишків коштів по ним, а тому вказані позовні вимоги є передчасними та безпідставними, оскільки відсутнє порушене право позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку шляхом розірвання договорів. 
Всі істотні умови спірних правочинів дотримані і виконані, письмове роз`яснення цього було, порушень відносно позивача допущено не було, психологічного чи іншого тиску при укладанні договорів чи видачі коштів не було, ніхто в оману нікого не вводив. Ніяких інших зобов`язань відносно позивача на себе відповідач не брали і не беруть, будь-якої шкоди позивачу не завдано. Вважають позовні вимоги безпідставними і не можливим їх задоволення. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Треті особи приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Хоменко В.В. і ТОВ «Бутрейдсервіс» в судове засідання не прибули, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неприбуття суду не повідомили; в зверненні до суду вважали за можливе слухати справу за наявними матеріалами справи без їх участі. Отже, суд вважає можливим розгляд справи на підставі наявних матеріалів і доказів. Також суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи. Суд вважає можливим слухання справи за відсутності вказаних третіх осіб або їх представників відповідно до ст. 223 ЦПК України.
Вислухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши думку сторін і третіх осіб, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
В судовому засіданні встановлено, що дійсно  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . Починаючи з 06 січня 2020 і до дня смерті ОСОБА_2 перебував у лікарні у важкому стані. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входили, зокрема, грошові вклади (з урахуванням додаткових вкладів) та нарахованими процентами, що знаходились на рахунках ОСОБА_2 в АТ «Державний ощадний банк України». Єдиним спадкоємцем померлого, до якого відповідно до положень ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України перейшли усі права за його банківськими договорами, є його син (позивач). За заявою позивача 03 лютого 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гугель С.Ю. була відкрита спадкова справа № 4/2020. При відкритті спадкової справи було з`ясовано, що померлим ОСОБА_2 був залишений заповіт на ім`я ОСОБА_3 , з якою у померлого були натягнуті стосунки. Позивач вважав, що вказаний заповіт є підробленим шахраями у змові з ОСОБА_3 , не відповідав волі померлого та не був ним підписаний. У подальшому 07 серпня 2020 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про визнання недійсним сфальшованого заповіту нібито від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_3 (онуки спадкодавця, яка зловживала наркотичними речовинами). Протягом розгляду справи № 201/7358/20 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . До справи були залучені правонаступники ОСОБА_2 та за результатом розгляду справи № 201/7358/20 судом ухвалено рішення від 24 вересня 2021 року, яким оскаржуваний заповіт визнано недійсним. Після перегляду рішення в апеляційному порядку, постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2022 року рішення суду першої інстанції було залишено в силі. Таким чином, позивач зазначав, що він є єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_2 .
За життя батько позивача ОСОБА_2 уклав з АТ «Державний ощадний банк України» договори банківського вкладу, а саме: Договір № 85046403 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та щомісячною виплатою процентів), укладений 11 вересня 2018 року, відповідно до якого Банк прийняв на вкладний (депозитний рахунок) кошти в сумі 100 001 (сто тисяч один) доларів США; Договір № 84344703 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та капіталізацією), укладений 10 серпня 2018, відповідно до якого Банк прийняв на вкладний (депозитний рахунок) кошти в сумі 95 000 (дев`яносто п`ять тисяч) доларів США; Договір № 85046503 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та щомісячною виплатою процентів), укладений 11 вересня 2018 року, відповідно до якого Банк прийняв на вкладний (депозитний рахунок) кошти в сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень. Позивач зазначає, що вказані грошові кошти, що знаходились на рахунках банківських вкладів померлого ОСОБА_2 , входили до складу спадщини і відповідно до норм ЦК України, належали його спадкоємцю ОСОБА_1 з моменту відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 , незалежно від часу отримання ним свідоцтва про право на спадщину (ч. 5 ст. 1268, ч. 3 ст. 1296 ЦК України). 
З метою запобігання шахрайським діям та незаконному заволодінню коштами з рахунків ОСОБА_2 , позивач звернувся до Дніпропетровського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» з заявою (вх.№521-вх від 28.01.2020), в якій повідомив обставини перебування ОСОБА_2 у лікарні та про відсутність у ОСОБА_3 (онуки – наркоманки) прав на вклади його батька. Також позивач у цій заяві клопотав про призупинення процедури розірвання депозитних договорів до моменту з`ясування питання про дійсність довіреності та заповіту на ім`я ОСОБА_3 . На підставі даної заяви посадова особа банку – заступник начальника філії Дніпропетровське ОУ АТ «Ощадбанк» М.Ю. Карташова надала внутрішньобанківське розпорядження обмежити проведення видаткових операцій по поточних рахунках ОСОБА_2 до моменту з`ясування обставин. 07 серпня 2020 року позивач знову звернувся з заявою (вх. № Б-1296зв від 07.08.2020) до начальника філії Дніпропетровське ОУ АТ «Ощадбанк» щодо проведення службового розслідування відносно факту незаконної спроби розірвання договорів банківського вкладу ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_2 на підставі підробленої довіреності. На вказану заяву ОУ АТ «Ощадбанк» була надана відповідь від 20 серпня 2020 року №103.29-26/1/6476/2020-03/С, у якій повідомлялось, що на підставі попередньої заяви позивача по всім рахункам ОСОБА_2 обмежено проведення видаткових операцій і станом на 20 серпня 2020 року всі наявні рахунки ОСОБА_2 заблоковані і рух по ним відсутній. Щодо проведення службової перевірки, то вона буде проведена. 
Далі, 04 серпня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Гугель Світланою Юріївною шляхом офіційного листування повідомлено АТ ««Державний ощадний банк України» щодо смерті ОСОБА_2 та відкриття спадкової справи і витребувано довідку про наявність будь-яких рахунків померлого та залишку на них (запит №61/02-14). 06.08.2020 року на цей запит нотаріусом було отримано від АТ ««Державний ощадний банк України» відповідь (№46/12-05/11856/БТ від 06.08.2020 року) відповідно до якої станом на 04 серпня 2020 року у померлого ОСОБА_2 наявні рахунки в філії Дніпропетровське ОУ АТ «Ощадбанк» з відповідними розмірами грошових коштів: «у ТВБВ № 10003/0633; № НОМЕР_1 (БПК) – сума залишку 8235.02 грн.; № НОМЕР_2 – сума залишку 200 000 грн; № НОМЕР_3 – сума залишку 10 000.00 грн.; № НОМЕР_4 (БПК) – сума залишку 2 175.32 доларів США; № НОМЕР_5 – сума залишку 190 001.00 доларів США; № НОМЕР_6 – сума залишку 254 294.02 доларів США. Заповідальні розпорядження по вищезазначених рахунках відсутні. «*» - позначено наступне: «Залишок коштів по рахунках наданий без урахування відповідних відсотків, які мають бути нараховані відповідно до договору та виплачені на момент отримання коштів.». Таким чином «Державний ощадний банк України» письмово підтвердив, що ОСОБА_2 до дня його смерті був вкладником АТ «Державний ощадний банк України» та на його рахунках наявні грошові кошти, які заблоковані, щоб ними не заволоділи шахрайським шляхом. 
Через рік – 05 серпня 2021 року позивачу стало відомо, що грошові кошти з вищезазначених рахунків ОСОБА_2 були списані. З приводу цього позивачем було 05 серпня 2021 року подано заяву (вх.№6886/2021-03/Б від 05.08.2021) до філії Дніпропетровське ОУ АТ «Ощадбанк» з вимогою надати пояснення щодо підстав списання коштів з заблокованих рахунків ОСОБА_2 . На дану заяву філією Дніпропетровське ОУ АТ «Ощадбанк» було надано відповідь від 18 серпня 2021 року № 103.29-26/1/4347/2021-03/С у якій повідомлялось, що кошти були стягнуті за виконавчим провадженням № 65379705 на вимогу приватного виконавця Коновалова О.С. При цьому відповідач підтвердив факт ініціювання блокування відповідних банківських рахунків. Також у цій відповіді відповідач виправдовував незаконне списання коштів банком на вимогу приватного виконавця тим, що «ані факт блокування банківських рахунків за заявами спадкоємців, ані наявність відкритих кримінальних проваджень не знімає обов`язку банку виконувати постанови про арешт коштів, та приймати до виконання виконавчі документи приватних виконавці.». В подальшому при з`ясуванні підстав і обставин списання коштів, позивачу стало відомо про підроблений договір позики між ОСОБА_2 та ТОВ «МАРКОН ТРЕЙД» (ЄДРПОУ 43079126), який нібито був укладений між ними 01 лютого 2018 року за №34/76-18, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав у позику грошові кошти в сумі 14 000 000 гривень із строком повернення до 15 грудня 2019 року, а також розписку про отримання коштів від 01 лютого 2018 року. Проте, як зазначає позивач, юридична особа ТОВ «МАРКОН ТРЕЙД» була зареєстрована лише 26 червня 2019 року, а фізична особа - ОСОБА_4 , що нібито підписав зазначений договір від імені юридичної особи, був призначений її директором лише 10 вересня 2020 року, тобто вже після дати нібито укладення вказаного договору. Надалі 31 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю. було вчинено виконавчий напис, в реєстрі за № 214, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «МАРКОН ТРЕЙД» боргу за сфальшованим договором позики в сумі 14 000 000 гривень та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису в сумі 14 000 гривень. Даний виконавчий напис, з порушенням правил територіальності, пред`явлений до виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Коновалову Олександру Сергійовичу. Останнім 11 травня 2021 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 65379705 щодо стягнення за вказаним виконавчим написом, а також постанови про стягнення з ОСОБА_2 основної винагороди приватного виконавця в сумі 1 414 000.00 гривень та витрат виконавчого провадження в сумі 69.00 грн. 13 травня 2021 року приватним виконавцем Коноваловим О.С. в рамках зазначеного вище виконавчого провадження винесена постанова про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_2 в межах суми звернення стягнення з урахуванням винагороди виконавця і витрат виконавчого провадження в загальній сумі 15 554 069.00 грн. Вказана постанова із супровідним листом № 658 від 13 травня 2021 року направлена ним поштою на адресу ПАТ «Державний ощадний банк України». в день відкриття виконавчого провадження – 11 травня 2021 року приватним виконавцем були направлені до ПАТ «Державний ощадний банк України» платіжні вимоги на суму 15 554 069.00 грн. Вказані платіжні вимоги були банком виконані шляхом списання грошових коштів з рахунків ОСОБА_2 , а саме: ІНФОРМАЦІЯ_3 з рахунку № НОМЕР_1 в сумі 21 383.49 грн. за платіжною вимогою № 65379705-1; 14 травня 2021 року з рахунку № НОМЕР_2 в сумі 200 000.00 грн. за платіжною вимогою № 65379705-2; 14 травня 2021 року з рахунку № НОМЕР_3 в сумі 10 000.00 грн. за платіжною вимогою № 65379705-3; 17 травня 2021 року з рахунку № НОМЕР_4 в сумі 3 971.26 доларів США (в еквіваленті 109 663.17 грн.) за платіжною вимогою № 65379705-4; 14 травня 2021 року з рахунку № НОМЕР_5 в сумі 190 001.00 доларів США (в еквіваленті 5 234 527.55 грн.) за платіжною вимогою № 65379705-5; 14 травня 2021 року з рахунку № НОМЕР_6 в сумі 256 913.02 доларів США (в еквіваленті 7 077 953.70 грн.) за платіжною вимогою № 65379705-6. 31 травня 2021 року приватним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з його виконанням у повному обсязі. Таким чином, всі кошти, списані з рахунків ОСОБА_2 були перераховані АТ «Державний ощадний банк України» на рахунок приватного виконавця Коновалова О.С., а в подальшому останній направив їх в сумі боргу на рахунок шахраїв ТОВ «МАРКОН ТРЕЙД». 
Як вважає позивач, незалежно від законності вимог до банку приватного виконавця Коновалова О.С. – саме з вини Банку (неналежного виконання відповідальними працівниками банку їх професійних обов`язків) з рахунків померлої особи (яка не може бути боржником у виконавчому провадженні, адже не має правоздатності ст. 25 ЦК України) було безпідставно списано грошові кошти. Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є його син ОСОБА_1 - позивач. 10 липня 2023 року після усіх судових процесів на ім`я позивача було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_2 . Однак на момент отримання позивачем зазначеного свідоцтва, грошові кошти по усіх вкладах спадкодавця у АТ «Держаний ощадний банк України» вже були незаконно списані банком на рахунок приватного виконавця за сфальшованим договором позики «позикодавцем» за яким була юридична особа, яка була зареєстрована пізніше дати договору «позики». Вищезазначені обставини підтверджуються також матеріалами досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 42021042010000216 за ч. 5 ст. 191 КК України, в рамках якого здійснюється досудове розслідування фактів незаконного заволодіння / привласнення коштів з рахунків ОСОБА_2 в АТ «Державний ощадний банк України». 
Як зазначає позивач, на момент списання грошових коштів з рахунків ОСОБА_5 у травні 2021 року, відповідачу було достеменно відомо, що вкладник помер. Цю інформацію відповідач отримував як від позивача, так і від ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ще у 2020 році. Отже відповідач мав розуміти, що грошові кошти на рахунках ОСОБА_2 з моменту його смерті належать спадкоємцям. Тому і стягнення коштів з померлого, і списання коштів з рахунків померлого без залучення належних спадкоємців – осіб, до яких перейшли усі права за одностороннім правочином договором банківського вкладу є незаконним. На думку позивача відповідальні працівники відповідача замість з`ясування кола спадкоємців свого вкладника та виставлення вимог приватному виконавцю про заміну боржника у виконавчому провадженні на його правонаступника (спадкоємця) грубо порушили положення ч.5 ст.1268, ч.3 ст.1296 ЦК України, та положення пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 606-XIV (ЗУ «про виконавче провадження») порушили свої посадові інструкції, недбало поставились до своїх обов`язків та незаконно списали належні позивачу кошти з рахунків його батька.
26 липня 2023 року позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про видачу йому грошових коштів, які належать йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом із копіями відповідних підтверджуючих документів. У відповідь на вказану заяву, як зазначає позивач, відповідач її не розглянув взагалі, грошові кошти, належні позивачу не видав, не пояснив жодним чином свою відмову від виконання своїх обов`язку за договорами банківського вкладу. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх обов`язків позивач вважає, що має право також на стягнення відповідних нарахованих штрафних санкцій (неустойки). 
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, позивач просив суд визнати за ним, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_12 , в порядку спадкування за законом після його батька ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , усі права, що належали ОСОБА_2 за його нижчезазначеними банківськими договорами, укладеними ним з АТ «Державний ощадний банк України» (ідентифікаційний код юридичної особи 00032129). Розірвати зазначені банківські договори та стягнути з АТ «Державний ощадний банк України» на користь    ОСОБА_1  зазначені ним грошові кошти за цими договорами. 
Отже, на звернення позивача до відповідача про з`ясування обставин вказаного та неправомірного списання спадкових коштів, спірне питання вирішене не було, була відмова. Позивач вважає вказане протиправним і порушуючим його права, а тому і звернувся в суд з цим позовом. Позивач вважає дії відповідача по невизнанню його законного права на вказану спадщину неправомірними, зобов`язання повинно бути законним і справедливим, звернення до правоохоронних органів ні до чого не призвели, в добровільному порядку спір не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.
Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.
Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».
Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 ) та АТ ««Державний ощадний банк України» укладено наступні депозитні договори, які є предметом розгляду даної справи: 1) договір № 84344703 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та капіталізацією) від 10 серпня 2018 року, у відповідності до якого Вкладник вносить, а Банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_8 (далі - Рахунок) на умовах цього Договору кошти в сумі 95 000 (дев`яносто п`ять тисяч) USD (далі - Депозит) строком на 6 місяців (далі – Строк Договору). Днем повернення Депозиту є 11 лютого 2019 року, а у випадку автоматичного продовження Строку Депозиту відповідно до умов цього Договору, днем повернення Депозиту є останній день продовження Стоку Депозиту. Процентна ставка за депозитом встановлюється у розмірі 3.25 % річних. 2) договір № 85046403 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та капіталізацією) від 11 вересня 2018 року, у відповідності до якого Вкладник вносить, а Банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_9 (далі - Рахунок) на умовах цього Договору кошти в сумі 100 001 (сто тисяч один) USD (далі - Депозит) строком на 6 місяців (далі – Строк Договору). Днем повернення Депозиту є 11 березня 2019 року, а у випадку автоматичного продовження Строку Депозиту відповідно до умов цього Договору, днем повернення Депозиту є останній день продовження Стоку Депозиту. Процентна ставка за депозитом встановлюється у розмірі 4.00 % річних. 3) договір № 85046503 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та капіталізацією) від 11 вересня 2018 року, у відповідності до якого Вкладник вносить, а Банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_10 (далі - Рахунок) на умовах цього Договору кошти в сумі 200 000 (двісті тисяч) грн. (далі - Депозит) строком на 6 місяців (далі – Строк Договору). Днем повернення Депозиту є 11 березня 2019 року, а у випадку автоматичного продовження Строку Депозиту відповідно до умов цього Договору, днем повернення Депозиту є останній день продовження Стоку Депозиту. Процентна ставка за депозитом встановлюється у розмірі 13.75 % річних.
Згідно пункту 2.6 кожного із депозитних договорів, якщо Вкладник в день повернення Депозиту не з`явиться до установи Банку для отримання Депозиту, то строк Договору та Строк Депозиту автоматично продовжується щоразу на строк, вказаний у п. 1.1 Договору, на умовах та за процентною ставкою, що діятимуть у Банку по даному виду вкладу на момент продовження. При цьому Вкладник погоджується з тим, що при продовженні дії Договору та Строку Депозиту відповідно до умов цього пункту 2.6 Договору, умови пункту 2.8 не застосовуються.
Згідно пункту 3.3.1. кожного із депозитних договорів, банк зобов`язується повернути депозит в день (дату) повернення депозиту, визначений у відповідності до пункту 1.1. договору, шляхом перерахування на поточний рахунок № НОМЕР_13 , відкритий ФДОУ Ощадбанк, 305482, або шляхом видачі готівкою та сплатити нараховані проценти, обумовлені договором, за вирахуванням податків/зборів та інших обов`язкових платежів, що підлягають сплаті відповідно до законодавства України, шляхом перерахування на рахунок, вказаний у п. 1.1. договору.
Також, відповідно до пунктів 4.1., 4.2. кожного із депозитних договорів, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Договір вважається припиненим і рахунок закривається з моменту виплати Банком вкладнику всієї суми депозиту та нарахованих процентів за ним.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) 31 січня 2020 року серія НОМЕР_14 , актовий запис № 95. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця - останнє місце реєстрації та постійного проживання ОСОБА_2 – АДРЕСА_1 , разом з ним проживав та був зареєстрований його син ОСОБА_1 . Зазначені обставини підтверджуються довідкою № 5174 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб. 
03 лютого 2020 року за заявою позивача приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гугель С.Ю. була відкрита спадкова справа № 4/2020 після смерті ОСОБА_2 . Відповідно до матеріалів спадкової справи № 4/2020 після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після свого батька. 
Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України «Склад спадщини»: до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини другої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора. Проте у зобов`язаннях, не пов`язаних з особою кредитора, смерть не призводить до припинення зобов`язань, а відбувається перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб - спадкоємців.
Згідно з ч. 2 ст. 1228 ЦК право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 1268 ЦК України: незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 1296 ЦК України: відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Тому договір банківського вкладу є одностороннім правочином (аналогічно договору позики) та не втрачає свою чинність зі смертю вкладника – за наявності спадкоємців. Спадкоємці вкладника замінюють спадкодавця (вкладника) й договір продовжує діяти на тих же самих умовах до завершення строку його дії або до його розірвання вкладником (його спадкоємцем), якщо договір містить положення про його автоматичну пролонгацію. 
Сторонами договору банківського вкладу (одностороннього правочину) є Банк (боржник - має тільки обов`язок повернути вклад з нарахованими процентами) та ОСОБА_6 (кредитор - має право вимагати повернути вклад з нарахованими процентами). Зобов`язання Банку виплачувати проценти на суму вкладу не є нерозривно пов`язаним з особою вкладника, тому таке зобов`язання відповідача не припиняється внаслідок смерті вкладника, входить до складу спадщини та триває до моменту фактичного повернення коштів спадкоємцям.
З врахуванням вищезазначеного та положень ч. 5 ст. 1268, ч. 3 ст. 1296 ЦК України усі права вкладника за спірними банківськими договорами (спадщина) позивачу належать ще з часу відкриття спадщини (дня смерті спадкодавця – батька позивача), причому не залежно від того отримував позивач чи ні відповідні свідоцтва про право на спадщину та часу їх отримання. 
09 грудня 2021 року Верховний Суд у аналогічній цивільній справі № 201/7316/16 (провадження № 61-9065св21) задовольнив позов спадкоємця вкладника до АТ КБ «Приват Банк» та стягнув на його користь проценти за весь час дії договору банківського вкладу з врахуванням положень договору про його автоматичну пролонгацію, 3% річних за порушення грошового зобов`язання та пеню зі зменшенням її до розміру самих вкладів. У цій справі Банк посилався на те, що усі кошти вкладника Банк нібито правомірно списав іншій особі ТОВ ФК «Фінілон», але суди, встановивши, що АТ КБ «Приват Банк» не мав права списувати (перераховувати) вклади іншій особі (ТОВ ФК «Фінілон») – задовольнили позов спадкоємця вкладника у тому ж обсязі, який має заявляти до банку будь-який вкладник. Тобто Верховний Суд підтвердив, що спадкоємець вкладника банку має такі самі права як і сам вкладник.
04 серпня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Гугель Світланою Юріївною шляхом офіційного листування повідомлено АТ «Державний ощадний банк України» щодо смерті ОСОБА_2 та відкриття спадкової справи і витребувано довідку про наявність будь-яких рахунків померлого та залишку на них (запит №61/02-14). Відповідно до відповіді АТ ««Державний ощадний банк України» №46/12-05/11856/БТ від 06.08.2020 року на запит приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Гугель Світлани Юріївни, станом на 04.08.2020 року у померлого ОСОБА_2 наявні рахунки в філії Дніпропетровське ОУ АТ «Ощадбанк» з відповідними розмірами грошових коштів, а саме: «у ТВБВ №10003/0633: № НОМЕР_1 (БПК) – сума залишку 8235.02 грн.; № НОМЕР_2 – сума залишку 200 000 грн; № НОМЕР_3 – сума залишку 10 000.00 грн.; № НОМЕР_4 (БПК) – сума залишку 2 175.32 доларів США; № НОМЕР_5 – сума залишку 190 001.00 доларів США; № НОМЕР_6 – сума залишку 254 294.02 доларів США.
Таким чином, судом встановлено та визнається відповідачем, що після смерті вкладника ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його зазначених рахунках в АТ «Ощадбанк» за вищезазначеними спірними договорами станом на 04 серпня 2020 року обліковувалися грошові кошти у нижчезазначених розмірах, а саме: № НОМЕР_2 – сума залишку 200 000 гривень за договором № 85046503 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ»; № НОМЕР_5 – сума залишку 190 001.00 доларів США за договором № 85046403 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ»; № НОМЕР_6 – сума залишку 254 294.02 доларів США за договором № 84344703 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ».
10 липня 2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О., який виконував обов`язки приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Гугель С.Ю. відповідно до наказу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) №493/7 від 25 жовтня 2022 року, позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину, відповідно до якого спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається, в тому числі, з грошових вкладів з нарахованими відсотками та доплатами, що знаходяться в АТ «Державний ощадний банк України»: у ТВБВ №10003/0633 філія Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк»: № НОМЕР_1 (БПК), станом на 04 серпня 2020 року – сума залишку 8235.02 грн.; № НОМЕР_2 , станом на 04 серпня 2020 року – сума залишку 200 000 грн; № НОМЕР_3 , станом на 04 серпня 2020 року – сума залишку 10 000.00 грн.; № UA233054820000026208520882711 (БПК), станом на 04 серпня 2020 року – сума залишку 2 175.32 доларів США; № НОМЕР_5 , станом на 04 серпня 2020 року – сума залишку 190 001 доларів США; № НОМЕР_6 , станом на 04 серпня 2020 року – сума залишку 254 294.02 доларів США.
26 липня 2023 року позивач звернувся до начальника філії – Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» із письмовою заявою вхідний номер № 53350/2023 про видачу йому грошових коштів, які належать йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом із копіями відповідних підтверджуючих документів. 
Згідно наданої відповіді АТ «Ощадбанк» вихідний номер № 103.12-13/4009/2023/с від 22 серпня 2023 року на звернення позивача, вбачається, що відповідач не розглянув по суті заяву позивача, грошові кошти, належні позивачу не видав, не пояснив жодним чином свою відмову від виконання своїх обов`язку за договорами банківського вкладу. 
Всі вказані вище обставини відповідачем не спростовані.
Верховний Суд України у справі № 6-157 цс 13 від 22 січня 2014 року сформулював наступну правову позицію: «Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За змістом статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку, право на який відповідно до частини другої статті 1228 ЦК України входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.
Згідно із частиною другою статі 608 ЦК України зобов`язання не припиняється зі смертю кредитора, якщо воно не є нерозривно пов`язаним з особою останнього. У такому разі права й обов`язки (спадщина) фізичної особи (вкладника), яка померла, переходять до інших осіб - спадкоємців.
Отже, зобов`язання банку виплачувати проценти за договором вкладу не припиняється зі смертю вкладника, входить до складу спадщини та триває до дня, який передує дню повернення коштів спадкоємцям».
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 512 ЦК України самостійною підставою заміни кредитора в зобов`язанні є правонаступництво.
Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а ст. 525 ЦК України, передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
Згідно зі ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всю, або її функцій. Філії не є юридичними особами.
Відповідно до ст. 323 ЦК України, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).
Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).
Отже строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.
Крім того, згідно з частинами першою та третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.
Враховуючи вищезазначене позивач, до якого відповідно до положень ст. 1216, 1216 ЦК України перейшли усі права за депозитними договорами № 84344703 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та капіталізацією) від 10.08.2018, № 85046403 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та капіталізацією) від 11.09.2018 та № 85046503 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та капіталізацією) від 11 вересня 2018 року, має право як на отримання суми вкладень у відповідності до вказаних депозитних договорів, так і на стягнення процентів за ставками цього договору з врахуванням змін процентних ставок банком для даного типу договорів при їх пролонгації. Така позиція суду відповідає позиції Верховного Суду по нижчезазначеним справам.
Натомість, відповідач письмову заяву позивача від 26 липня 2023 року про видачу йому грошових коштів за вказаними депозитними договорами, які належать йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, не розглянув, не повернув позивачу банківський вклад і не сплатив передбачені депозитними договорами проценти. 
Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За змістом положень статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).
Відповідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як встановлено судом, за заявою позивача 03 лютого 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гугель С.Ю. була відкрита спадкова справа № 4/2020. При відкритті спадкової справи було з`ясовано, що померлим ОСОБА_2 був залишений заповіт на ім`я ОСОБА_3 . Позивач вважав, що вказаний заповіт є підробленим, не відповідав волі померлого та не був ним підписаний. У подальшому 07.08.2020 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про визнання недійсним заповіту виданого від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_3 (онуки спадкодавця). Протягом розгляду справи № 201/7358/20 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . До справи були залучені правонаступники ОСОБА_2 та за результатом розгляду справи №201/7358/20 судом ухвалено рішення від 24.09.2021 року, залишене в силі постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2022 року, яким оскаржуваний заповіт визнано недійсним. 
З метою запобігання шахрайським діям та незаконному заволодінню коштами з рахунків ОСОБА_2 , позивач звернувся до Дніпропетровського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» з заявою (вх.№521-вх від 28.01.2020) в якій повідомив обставини перебування ОСОБА_2 у лікарні та про відсутність у ОСОБА_3 прав на вклади його батька. Також позивач у цій заяві клопотав про призупинення процедури розірвання депозитних договорів до моменту з`ясування питання про дійсність довіреності та заповіту на ім`я ОСОБА_3 . 
На підставі даної заяви посадова особа банку – заступник начальника філії Дніпропетровське ОУ АТ «Ощадбанк» М.Ю. Карташова надала внутрішньобанківське розпорядження обмежити проведення видаткових операцій по поточних рахунках ОСОБА_2 до моменту з`ясування обставин, а саме по рахунках: НОМЕР_15 ; НОМЕР_16 ; НОМЕР_17 ; НОМЕР_18 ; НОМЕР_19 ; НОМЕР_20 .
07 серпня 2020 року позивач знову звернувся з заявою (вх. № Б-1296зв від 07 серпня 2020 року) до начальника філії Дніпропетровське ОУ АТ «Ощадбанк» щодо проведення службового розслідування відносно факту незаконної спроби розірвання договорів банківського вкладу ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_2 на підставі підробленої довіреності. На вказану заяву ОУ АТ «Ощадбанк» була надана відповідь від 20 серпня 2020 року №103.29-26/1/6476/2020-03/С, у якій повідомлялось, що на підставі попередньої заяви позивача по всім рахункам ОСОБА_2 обмежено проведення видаткових операцій і станом на 20 серпня 2020 року всі наявні рахунки ОСОБА_2 заблоковані і рух по ним відсутній. Щодо проведення службової перевірки, то вона буде проведена.
Як зазначає позивач та не спростовується відповідачем, через рік – 05 серпня 2021 року позивачу стало відомо, що грошові кошти з вищезазначених рахунків ОСОБА_2 були списані. З приводу цього позивачем 05 серпня 2021 року було подано заяву (вх.№6886/2021-03/Б від 05.08.2021) до філії Дніпропетровське ОУ АТ «Ощадбанк» з вимогою надати пояснення щодо підстав списання коштів з заблокованих рахунків ОСОБА_2 . 
На дану заяву філією Дніпропетровське ОУ АТ «Ощадбанк» було надано відповідь від 18 серпня 2021 року №103.29-26/1/4347/2021-03/С у якій повідомлялось, що кошти були стягнуті за виконавчим провадженням № 65379705 на вимогу приватного виконавця Коновалова О.С. При цьому відповідач підтвердив факт ініціювання блокування відповідних банківських рахунків. Також у цій відповіді відповідач зазначив, що «ані факт блокування банківських рахунків за заявами спадкоємців, ані наявність відкритих кримінальних проваджень не знімає обов`язку банку виконувати постанови про арешт коштів, та приймати до виконання виконавчі документи приватних виконавці.». 
В матеріалах справи міститься копія виконавчого напису, вчиненого 31 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 214, відповідно до якого приватний нотаріус запропонував стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «МАРКОН ТРЕЙД» заборгованість за договором позики № 34/76-18 від 01 лютого 2018 року, строк виконання зобов`язань за яким настав 15 грудня 2019 року, а саме – 14 000 000.00 грн. 
Разом із цим, з пояснень позивача, які підтверджені матеріалами справи, вбачається, що ТОВ «МАРКОН ТРЕЙД» було зареєстровано лише 26 червня 2019 року, а договір позики з ТОВ «МАРКОН ТРЕЙД» датований 01 лютого 2018 року, коли ТОВ «МАРКОН ТРЕЙД» ще не було створено. Тобто зазначений договір позики є неукладеним та таким, що не створив жодних прав та обов`язків для осіб, зазначених у цьому договорі позики. Зазначене поза розумним сумнівом доводить факт нікчемності договору позики від 01 лютого 2018 року на виконання якого приватним виконавцем були списані кошти з рахунків ОСОБА_2 .
13 травня 2021 року на підставі виконавчого напису, вчиненого 31 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю., приватним виконавцем Коноваловим О.С. в рамках виконавчого провадження №65379705 винесена постанова про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_2 в межах суми звернення стягнення з урахуванням винагороди виконавця і витрат виконавчого провадження в загальній сумі 15 554 069.00 грн.. 
Вказана постанова із супровідним листом № 658 від 13 травня 2021 року направлена ним поштою на адресу ПАТ «Державний ощадний банк України». В день відкриття виконавчого провадження – 11 травня 2021 року приватним виконавцем були направлені до ПАТ «Державний ощадний банк України» платіжні вимоги на суму 15 554 069.00 грн.. Вказані платіжні вимоги були банком виконані шляхом списання грошових коштів з рахунків ОСОБА_2 , а саме: ІНФОРМАЦІЯ_3 з рахунку № НОМЕР_1 в сумі 21 383.49 грн. за платіжною вимогою № 65379705-1; 14 травня 2021 року з рахунку № НОМЕР_2 в сумі 200 000.00 грн. за платіжною вимогою № 65379705-2; 14 травня 2021 року з рахунку № НОМЕР_3 в сумі 10 000.00 грн. за платіжною вимогою № 65379705-3; 17 травня 2021 року з рахунку № НОМЕР_4 в сумі 3 971.26 доларів США (в еквіваленті 109 663.17 грн.) за платіжною вимогою № 65379705-4; 14 травня 2021 року з рахунку № НОМЕР_5 в сумі 190 001.00 доларів США (в еквіваленті 5 234 527.55 грн.) за платіжною вимогою № 65379705-5; 14 травня 2021 року з рахунку № НОМЕР_6 в сумі 256 913.02 доларів США (в еквіваленті 7 077 953.70 грн.) за платіжною вимогою № 65379705-6. 
31 травня 2021 року приватним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з його виконанням у повному обсязі. Таким чином, всі кошти, списані з рахунків та депозитних вкладів ОСОБА_2 були перераховані АТ «Державний ощадний банк України» на рахунок приватного виконавця Коновалова О.С., а в подальшому останній направив їх в сумі боргу за нікчемним (не укладеним) договором позики на рахунок ТОВ «МАРКОН ТРЕЙД»
В своєму відзиві на позовну заяву відповідач підтверджує списання коштів з депозитних вкладів та рахунків ОСОБА_2 на підставі вимог приватного виконавця, а також зазначає, що законодавством не передбачено обов`язку Банку щодо перевірки законності виконавчого документа на підставі якого проводиться виконання вимоги виконавця, первинних документів, на підставі яких приватним виконавцем приймалось рішення про примусове виконання коштів з боржника, не передбачено обов`язок, механізм та можливості Банку щодо встановлення (перевірки) підстав та змісту виконавчих документів, на підставі яких здійснюється виконавче провадження, а також відсутні будь-які повноваження щодо відмови у накладенні арешту згідно постанови приватного виконавця, виконанні платіжної вимоги приватного виконавця з підстав змісту виконавчого документа, не передбачено будь-якого права чи обов`язку Банку відмовити у виконанні платіжних вимог приватного виконавця щодо списання коштів з рахунків боржника з підстав смерті такого боржника.
Також, відповідач зазначає, що між АТ «Ощадбанк» та позивачем відсутній спір стосовно права власності ОСОБА_1 як спадкоємця прав та обов`язків ОСОБА_2 після смерті останнього; АТ «Ощадбанк» не є учасником правовідносин, що не визнає або оспорює право власності спадкоємця ОСОБА_1 на спадкове майно, а тому є неналежним відповідачем щодо вимоги про визнання права власності; ОСОБА_1 на момент звернення до суду із даним позовом отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому зазначені рахунки померлого клієнта по вказаним вище договорам. 
Суд не погоджується із такими доводами відповідача, оскільки з урахуванням положень статей 1216, 1218, 1220, 1228,1265,1296 ЦК України, позивач став власником грошових коштів, які знаходились на рахунках та депозитних вкладах ОСОБА_2 , ще у день відкриття спадщини (в день смерті ОСОБА_2 – ІНФОРМАЦІЯ_1 ). 
У відповідності до статті 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
З часу відкриття спадщини щодо померлого боржника у зобов`язанні припиняється правоздатність такого боржника та можливість виконання особисто таким боржником зобов`язання, як в добровільному так і в примусовому порядку. Натомість, з дня відкриття спадщини для кредитора починає діяти особливий порядок стягнення заборгованості зі спадкоємців боржника, визначений статтями 1281 та 1282 ЦК України. При цьому, матеріали справи не містять доказів звернення кредитора ТОВ «МАРКОН ТРЕЙД» до спадкоємця ОСОБА_2 чи до приватного нотаріуса, в якого перебуває спадкова справа із відповідною вимогою кредитора. 
При цьому, відповідачу на момент списання грошових коштів з рахунків було достеменно відомо про смерть ОСОБА_2 , про наявність спадкової справи, а також про спроби третіх осіб незаконним шляхом заволодіти грошовими коштами померлого. 
Зважаючи на вищевикладене, оскільки грошові кошти, розташовані на рахунках та банківських вкладах ОСОБА_2 , починаючи з 29 січня 2020 року належали його спадкоємцю – позивачу у даній справі, відповідач не мав права виконувати вимоги приватного виконавця щодо списання грошових коштів, які належали позивачу, а не боржнику у відповідному виконавчому провадженні.
Вказані дії відповідача щодо списання грошових коштів позивача в рамках виконавчого провадження по стягненню заборгованості іншої особи – спадкодавця, батька позивача, свідчить про невизнання зі сторони банку прав ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після його батька ОСОБА_2 за його депозитними договорами.
Крім того, відповідач зазначає, що позивач не звертався до Банку з питання розірвання договорів № 85046403 від 11 вересня 2018 року, № 84344703 від 10 серпня 2018 року, № 85046503 від 11 вересня 2018 року, закриття рахунків та отримання залишків коштів по ним, а тому вказані позовні вимоги є передчасними та безпідставними, оскільки відсутнє порушене право позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку шляхом розірвання договорів. 
Однак, вказані твердження відповідача спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема заявою від 26 липня 2023 року, вхідний номер № 53350/2023, про видачу йому грошових коштів, які належать йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом із копіями відповідних підтверджуючих документів, поданою позивачем у відділенні відповідача. 
Відповідно до статті 58 «Відповідальність банку за своїми зобов`язаннями» Закону України «Про банки і банківську діяльність»: банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. З моменту внесення вкладником грошових коштів у касу банка, у банка виникає на них право власності та обов`язок повернути вкладнику після спливу строку дії договору таку ж грошову суму та додатково проценти, нараховані відповідно до умов договору.
Згідно до статті 323 ЦК України («Ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження майна»): «Ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом».
Згідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права. Не здійснюючи повернення вкладів, нарахування та виплату процентів за депозитами, банки порушують положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положення статті 1 Першого протоколу, де вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в статті 41 Конституції України.
Враховуючи вищезазначене, виключно Банк несе майнову відповідальність перед вкладниками за депозитами у випадку втрати вкладів чи помилкового (незаконного) списання коштів з вкладів.
Щодо оцінки судом розрахунку розміру позовних вимог позивачем. 
Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.
Згідно пункту 2.6 кожного із вищезазначених спірних депозитних договорів, якщо Вкладник в день повернення Депозиту не з`явиться до установи Банку для отримання Депозиту, то строк Договору та Строк Депозиту автоматично продовжується щоразу на строк, вказаний у п. 1.1 Договору, на умовах та за процентною ставкою, що діятимуть у Банку по даному виду вкладу на момент продовження.
Відповідач не надав суду власний розрахунок розміру процентів з врахуванням ймовірних змін розміру процентних ставок за спірними договорами під час їх кожної чергової автоматичної пролонгації. Також відповідач не надав суду жодних заперечень щодо розрахунку позивачем розміру процентів. Тому суд погоджується з розрахунком розміру процентів позивача за процентними ставками, вказаними у самих цих договорах.
09 липня 2025 року Верховний Суд у постанові по справі № 757/13397/20 (провадження № 61-5586св25) за позовом вкладника АТ КБ «Приват Банк» про стягнення вкладів та процентів висловив позицію щодо застосування положень ст. 1061 ЦК України «Проценти на банківський вклад» як бути у випадку, якщо Банк взагалі не надав суду власних розрахунків щодо нарахування суми процентів за користування грошовими коштами, які б спростовували надані позивачем розрахунки. 
20 травня 2020 року Верховний Суд по аналогічній справі № 175/2329/18 (провадження № 61-5043св19) стягнув проценти за весь час пролонгації договору за процентною ставкою, зазначеною у самому договорі, адже відповідач не надав суду інформації про можливу зміну процентних ставок для відповідного типу договору. При цьому Верховний Суд зазначив наступне: «Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги щодо неправильності складеного позивачем розрахунку заборгованості за відсотками, нарахованими за договорами банківського вкладу, оскільки суди при стягненні відсотків за договорами банківського вкладу врахували встановлену процентну ставку, а також те, що після звернення позивача у 2014 році до банку із проханням повернути вклад та розірвати договір розірвання договору та відповідної виплати не відбулось.».
З врахуванням вищезазначеного суд вважає за можливе задоволення позовних вимог в частині визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після його батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , усіх прав (на вклад, на проценти, на пеню), що належали померлому за його депозитними договорами, укладеними з відповідачем, а саме за: Договором № 85046403 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та щомісячною виплатою процентів), укладеним 11 вересня 2018 року; Договором № 84344703 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та капіталізацією), укладеним 10 серпня 2018 року; Договором № 85046503 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та щомісячною виплатою процентів), укладеним 11 вересня 2018 року, а також в частині стягнення сум вкладів за вказаними договорами та нарахованих за ними процентів, у відповідності до розрахунку позивача, а саме: за Договором №85046403 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та щомісячною виплатою процентів), укладеним 11 вересня 2018 року: - суми вкладу з урахуванням додаткових внесків станом на 04 серпня 2020 року у розмірі 190 001 доларів США; - проценти за період з 05 серпня 2020 року по 14 серпня 2025 року у розмірі 38 229.24 доларів США; за Договором № 84344703 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та капіталізацією), укладеним 10 серпня 2018 року: - суми вкладу станом на 04 серпня 2020 року у розмірі 254 294.02 доларів США; - проценти за період з 05 серпня 2020 року по 14 серпня 2025 року у розмірі 41 571.84 доларів США; за Договором № 85046503 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та щомісячною виплатою процентів), укладеним 11 вересня 2018 року: - суми вкладу станом на 04 серпня 2020 року у розмірі 200 000 гривень; - проценти за період з 05 серпня 2020 року по 14 серпня 2025 року у розмірі 138 328.76 гривень. 
Стосовно позовних вимог про розірвання депозитних договорів суд вважає за можливе їх задовольнити з огляду на наступне. 
Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Відповідно до положень частини 3 статті 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Відповідно до наведених вище доводів, які ґрунтуються на відповідних умовах депозитних договорів щодо їх пролонгації, такі договори є чинними до сьогоднішнього дня. 
Враховуючи подану позивачем 26 липня 2023 року заяву вхідний номер № 53350/2023 про видачу йому грошових коштів, які належать йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом із копіями відповідних підтверджуючих документів, поданою позивачем у відділенні відповідача, вбачається, що вкладник пред`явив відповідну вимогу про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків, однак банк не розглянув дану заяву, грошові кошти не повернув, проценти не сплатив. 
Таким чином, своїми діями щодо не повернення суми вкладів банк фактично продовжив користуватись грошовими коштами позивача на умовах депозитних договорів, в порушення прав вкладника на повернення суми вкладу. 
У зв`язку із цим, вказані депозитні договори підлягають розірванню у судовому порядку на підставі статей 651 та 653 ЦК України, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.
Щодо стягнення з відповідача суми 3% річних, інфляційних втрат.
Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
З урахуванням особливостей застосування судами положень ч. 3 ст. 653 ЦК України (якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили) та врахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року по цивільній справі № 373/2054/16-ц (ВП ВС зазначає, що 3% річних за невчасне виконання грошового зобов`язання (ч. 2 ст. 625 ЦК України) повинні нараховуватися до дня ухвалення судом рішення) – суд приходить до висновку, що 3% річних та інфляційні підлягають стягнення до дня ухвалення судом рішення по цій справі. У той же час суд враховує, що позивач не надав суду відповідний розрахунок по день ухвалення судом рішення по цій справі, а тому відмовляє у цій частині позовних вимог. 
Щодо стягнення з відповідача пені (неустойки) на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» суд враховує нижчезазначене.
14 січня 2022 року Верховний Суд у аналогічній справі № 712/7740/18 (провадження № 61-14865св19), посилаючись на позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року (справа № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) зазначив, що: «Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі». Також у цій постанові Верховний Суд зазначив, що від зазначених висновків Велика Палата Верховного Суду не відступила у постанові від 09 листопада 2021 р. (у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) та залишив у силі рішення судів попередніх інстанцій, якими було присуджено пеню на підставі частини 5статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період після звернення вкладника до банку із заявою про розірвання депозитного договору та у межах строку до дня фактичного виконання зобов`язання».
Згідно із ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Чинним законодавством України не врегульовано питання до якого саме розміру суд повинен зменшувати розмір пені на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, якщо про таке клопотання заявить відповідач.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово вказував на те, що вирішення питання про зменшення судом неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, належить виключно до дискреційних повноважень суду, який визначає її розмір з врахуванням істотних обставин кожної конкретної справи.
Конституційний Суд України в рішенні по справі №7-рп/2013 від 11 липня 2013 року, зокрема, зазначив які обставини можна вважати істотними для зменшення судом розміру неустойки на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України: «За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання)».
25 січня 2022 року Велика Палата Верховного Суду по цивільній справі № 761/16124/15-ц (провадження № 14- 184 цс 20, номер постанови в ЄДРСР 103133074) зробила висновки щодо застосування норм права при визначенні судами розміру пені: «До спірних правовідносин споживача фінансових послуг та банку в разі невиконання банком зобов`язань за договором банківського вкладу підлягає застосуванню частина п`ята статті 10 Закону про захист прав споживачів, проте дійсний зміст приписів цієї норми слід трактувати так, що пеня, яка має бути сплачена виконавцем, нараховується на суму, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору. У такому разі базою нарахування пені згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону про захист прав споживачів слід вважати проценти на суму вкладу або дохід в іншій формі (статті1058,1061 ЦК України), що підлягає сплаті банком вкладникові за використання вкладу. Сума вкладу не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів частини п`ятої статті 10 Закону про захист прав споживачів.».
Відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При застосуванні положення ч. 3ст.551ЦК України суд керується принципами добросовісності, справедливості, співмірності та враховує наявність інших обставин, які з врахуванням роз`яснень Конституційного Суд України в рішенні по справі № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року можна вважати істотними для зменшення судом розміру неустойки (ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2023 року по справі 199/3152/20 щодо критеріїв зменшення розміру пені зазначила наступне: «Велика Палата Верховного Суду зауважує, що після прийняття постанови у справі № 761/26293/16-ц вона вже конкретизувала критерій, на підставі якого суд застосовує частину третю статті 551 ЦК України, в постановах від 18 березня 2020року у справі №902/417/18 (провадження № 12-79гс19, пункт8.24) і від 28 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18, пункт85). Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, провадження № 12-79гс19 (пункт8.24) та від 28 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18 (пункт85)). Підстав для відступу від цих висновків Велика Палата Верховного Суду не вбачає.».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2023 року по справі 199/3152/20 щодо критеріїв зменшення розміру пені посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року по цивільній справі №761/26293/16 у якій Велика Палата при розмірі банківського вкладу 4358.13 Євро зменшила пеню до 100 000 грн. (екв. 3527 Євро при курсі 1Євро = 28.35 грн.), що складає приблизно 80.93% від розміру самого вкладу. У цій справі № 761/26293/16 розмір вкладу без процентів складав 4358.13 Євро, розмір нарахованих процентів на вклад склав 154.13 Євро, а всього 4 512.26 Євро.
При цьому Велика Палата зазначила наступне: «Установлено, що банк прострочив виконання зобов`язання з видачі ОСОБА_3 належних їй за договором коштів у сумі 4 512,26 євро у період з 13 червня 2016 року (день звернення клієнта до банку з вимогою про видачу коштів) до 29 серпня 2016 року (день фактичної видачі коштів). Пеню за прострочення зобов`язання за цей період визначено судом першої інстанції на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 10423.32 євро та змінено апеляційним судом на 295459.43 грн.. Отже, висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивачки пені у розмірі, що більше ніж удвічі перевищує суму простроченого зобов`язання, не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає можливим зменшити розмір неустойки до 100 000 грн., що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві.».
Тому враховуючи конкретні обставини цієї справи, зокрема: розмір банківських вкладів; розмір відповідних процентів (який є базою для нарахування пені відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2023 року по справі 199/3152/20 та позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25 січня 2022 року по цивільній справі № 761/16124/15-ц; характер порушення прав позивача; тривалість більше 3-х років порушення прав позивача; майновий стан відповідача: витяг з фінансової звітності АТ «ОЩАДБАНК» за 2023-2024 роки, яка розміщена на офіційному сайті https://www.oschadbank.ua/finansova-zvitnist з якої вбачається, що «Ощадбанк отримав чистий прибуток за 2024 рік. За даними банку, чистий прибуток склав 7.9 млрд. гривень, що на 1.9 млрд грн більше, ніж у 2023 році. Згідно з рішенням уряду, 50% чистого прибутку (3.9 млрд грн) буде спрямовано на виплату дивідендів до держбюджету, 5% (0.4 млрд грн) - до резервного фонду, а 45% (3.6 млрд грн) - на покриття накопичених збитків минулих років. Окрім того, банк повідомив про значне зростання прибутку до оподаткування, який становив 18.6 млрд грн, що вдвічі більше, ніж у 2023 році. Також, за результатами першого кварталу 2025 року, Ощадбанк отримав 4.8 млрд грн чистого прибутку.» та позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2023 року по справі 199/3152/20-ц та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року по цивільній справі № 761/26293/16-ц щодо критеріїв зменшення розміру пені (неустойки) з метою дотримання принципу пропорційності у цивільному судочинстві Суд вважає за необхідне зменшити розмір пені за кожним договором позивача до 80% від розміру самих вкладів.
Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з врахуванням вищезазначених доводів у наступних розмірах: стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (ідентифікаційний код юридичної особи 00032129) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_12 ) наступні грошові кошти: - за Договором № 85046403 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та щомісячною виплатою процентів), укладеним 11 вересня 2018 року, стягнути: суму вкладу разом з відповідними процентами станом на 04 серпня 2020 року у розмірі 190 001.00 доларів США; проценти за період з 05 серпня 2020 року по 16 червня 2025 року у розмірі 37 000.74 доларів США; пеню (ч. 5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів») у межах позовної давності 1 рік за період з 16 червня 2024 року по 16 червня 2025 року у розмірі 6 306 209.18 гривень; - за Договором № 84344703 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та капіталізацією), укладений 10 серпня 2018 року: суму вкладу разом з відповідними процентами станом на 04 серпня 2020 року у розмірі 254 294.02 доларів США; проценти за період з 05 серпня 2020 року по 16 червня 2025 року у розмірі 40 235.93 доларів США; пеню (ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у межах позовної давності 1 рік за період з 16 червня 2024 року по 16 червня 2025 року у розмірі 8 440 120.24 гривень; - за Договором № 85046503 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та щомісячною виплатою процентів), укладений 11 вересня 2018 року: суму вкладу разом з відповідними процентами станом на 04 серпня 2020 року у розмірі 200 000 гривень; проценти за період з 05 серпня 2020 року по 16 червня 2025 року у розмірі 133 883.56 гривень; пеню (ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у межах позовної давності 1 рік за період з 16 червня 2024 року по 16 червня 2025 року у розмірі 160 000 гривень.
Відповідно до ст. 82 ЦПК України - 1. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 2. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. 3. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. 
З врахуванням викладених норм Цивільного кодексу України, слід прийти до висновку, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, а право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою та при відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу заяви, позову), характер порушеного права заявника, позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
При цьому, особа, яка звертається до суду з заявою, позовом, самостійно визначає у заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено заяву чи позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких грунтуються вимоги заяви, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
Згідно положень ч. 1-З ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. 
Стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на ім`я Генерального Секретаря Ради Європи про порушення таїною прав, викладених у Конвенції, та статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 2, 9, ч. 1 ст. 8 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом, а пункт 1 статті 6, стаття 13 Конвенції та стаття 1 Першого протоколу зазначає, що «Кожна фізична або юридична особа має главо мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів...».
У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності.
Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.
У Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. 
В цій справі зазначенні сподівання відповідачем порушені.
Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.
Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.
Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. 
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.
Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню частково.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення. Враховуючи результат вирішення даної справи судові витрати повинні бути покладені на відповідача.
Позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави.
Не може суд прийняти до уваги позицію сторони відповідача стосовно не визнання позовних вимог, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджується. 
Таким чином, викладені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, переконливих доказів на спростування позиції позивача відповідач суду не надав, його позовна заява ґрунтується на законі та підлягає задоволенню частково.
На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 4, 11, 15, 16, 18, 203, 530, 549, 625, 1058, 1059, 1061, 1070, 1216, 1218, 1268, 1296 ЦК України, ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Хоменко Вадим Валерійович, ТОВ «Бутрейдсервіс альянс» про захист прав споживача банківських послуг, визнання права на вклади в порядку спадкування за законом, розірвання договорів та стягнення коштів в порядку спадкування за банківськими договорами задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_12 , в порядку спадкування за законом після його батька ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , усі права, що належали ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , за укладеними ним з Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», ідентифікаційний код юридичної особи 00032129: Договором № 85046403 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та щомісячною виплатою процентів), укладеним 11 вересня 2018 року; 2) Договором № 84344703 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та капіталізацією), укладеним 10 серпня 2018 року; 3) Договором № 85046503 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та щомісячною виплатою процентів), укладеним 11 вересня 2018 року.
Розірвати банківські договори, укладені між ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , якого у договорах замінив його спадкоємець ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_12 , та Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», ідентифікаційний код юридичної особи 00032129, а саме: розірвати Договір № 85046403 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та щомісячною виплатою процентів), укладений 11 вересня 2018 року; розірвати Договір № 84344703 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та капіталізацією), укладений 10 серпня 2018 року; розірвати Договір № 85046503 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та щомісячною виплатою процентів), укладений 11 вересня 2018 року.
Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ідентифікаційний код юридичної особи 00032129, на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_12 ) наступні грошові кошти:
- за Договором № 85046403 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та щомісячною виплатою процентів), укладеним 11 вересня 2018 року, стягнути: суму вкладу разом з відповідними процентами станом на 04 серпня 2020 року у розмірі 190 001.00 доларів США; проценти за період з 05 серпня 2020 року по 16 червня 2025 року у розмірі 37 000.74 доларів США; пеню (ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у межах позовної давності 1 рік за період з 16 червня 2024 року по 16 червня 2025 року у розмірі 6 306 209.18 гривень;
- за Договором № 84344703 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та капіталізацією), укладений 10 серпня 2018 року: суму вкладу разом з відповідними процентами станом на 04 серпня 2020 року у розмірі 254 294.02 доларів США; проценти за період з 05 серпня 2020 року по 16 червня 2025 року у розмірі 40 235.93 доларів США; пеню (ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у межах позовної давності 1 рік за період з 16 червня 2024 року по 16 червня 2025 року у розмірі 8 440 120.24 гривень;
- за Договором № 85046503 на вклад «МІЙ ПЕНСІЙНИЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи (з поповненням та щомісячною виплатою процентів), укладений 11 вересня 2018 року: суму вкладу разом з відповідними процентами станом на 04 серпня 2020 року у розмірі 200 000 гривень; проценти за період з 05 серпня 2020 року по 16 червня 2025 року у розмірі 133 883.56 гривень; пеню (ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у межах позовної давності 1 рік за період з 16 червня 2024 року по 16 червня 2025 року у розмірі 160 000 гривень.
В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ідентифікаційний код юридичної особи 00032129, на користь Держави судовий збір у розмірі 15 140.00 гривень.
Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.
Повний текст рішення складено 21 травня 2026 року.

Суддя -