С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
вул. Максима Кривоноса, 25, м. Київ, 03037; тел. (044) 298-59-37
вул. Грушецька, 1, м. Київ, 03113; тел.: (044) 298-59-52
e-mail: inbox@sl.ki.court.gov.ua, web: https://sl.ki.court.gov.ua
код ЄДРПОУ: 02896762
__________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/1398/26
В справі 760/10845/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина
28 травня 2026 року в місті Києві
Солом`янський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Коробенка С.В.
за участю секретаря судового засідання Левіцької Н.О.
представника Позивача - адвоката Жука О.Б.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради.

ІІ. Описова частина
22 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що перебував із Відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 30 травня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , від якого народився син ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу у 2018 році Відповідачка покинула місто Мелітополь, де сторони проживали сім`єю, переїхала до міста Києва та повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків з догляду, виховання, навчання та утримання сина. Позивач вказав, що з 2018 року дитина проживає з ним, він одноосібно займається доглядом і вихованням сина, самостійно забезпечує його належне утримання та розвиток, здобуття шкільної освіти та отримання медичних послуг.
Позивач зазначив, що з метою захисту інтересів дитини у липні 2022 року з його ініціативи між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір від 26.07.2022 про визначення місця проживання дитини з батьком та порядок участі батьків у її вихованні й утриманні, проте Відповідачка свої зобов`язання за договором не виконувала і продовжує свідомо ухилятися від їх виконання. За твердженням Позивача, майже сім років мати свідомо ухиляється від материнських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує синові необхідного харчування та медичного догляду, не бачиться з дитиною, не спілкується з нею належним чином, не здійснює підготовку до дорослого життя та не виявляє інтересу до внутрішнього світу сина, жодної матеріальної допомоги не надає. Зазначені обставини, на думку Позивача, підтверджуються характеристиками дитини з мелітопольської та тернопільської шкіл, відповіддю закладу охорони здоров`я, відповіддю органу поліції про відсутність звернень матері щодо перешкод у спілкуванні з дитиною, а також висновком психолога-консультанта від 28.02.2025. Посилаючись на викладене, Позивач просив позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно сина та покласти на неї судові витрати.

Відповідачка ОСОБА_2 правом на подання відзиву не скористалася. Натомість подала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що не бажає брати участі у вихованні та утриманні сина, не заперечує проти задоволення позову та просила розглядати справу за її відсутності.

Третя особа - Служба у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради - свою позицію виклала у письмових поясненнях, надісланих разом із висновками органу опіки та піклування. Так, супровідним листом від 30.10.2025 № 30416-Ю/2025 третя особа надала суду висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення Відповідачки батьківських прав, затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 29.10.2025 № 1527, який повністю підтримала. 
Згодом, у зв`язку зі зміною обставин, супровідним листом від 13.05.2026 № 14240-Ю/2026 третя особа надала суду висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення Відповідачки батьківських прав, затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 12.05.2026 № 661, який також повністю підтримала як такий, що прийнятий з урахуванням найкращих інтересів дитини. В обох листах третя особа просила розглядати справу без участі її представника за наявними матеріалами справи.

У судовому засіданні представник Позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що у зв`язку з невиконанням Відповідачкою своїх обов`язків станом на час розгляду справи ОСОБА_4 фактично позбавлений батьківського піклування, а позбавлення матері батьківських прав відповідає найкращим інтересам дитини. Звернув увагу, що задоволення позову, зокрема, дозволить Позивачу отримати відстрочку від проходження військової служби та надати дитині необхідне забезпечення і піклування.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 зазначила, що протягом тривалого часу проживала з Позивачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, малолітній ОСОБА_4 проживав разом із ними, між ними склалися добрі відносини. Після мобілізації Позивача саме вона оформила відносини патронату щодо дитини, і ОСОБА_4 проживає з нею. Відповідачку свідок ніколи не бачила; за час їхнього спільного проживання мати сином не цікавилася, не телефонувала та матеріально не допомагала.

ІІІ. Мотивувальна частина
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача та показання свідка, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд встановив наведені нижче обставини та дійшов відповідних висновків.
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого є Позивач ОСОБА_1 та Відповідачка ОСОБА_2 . Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29.03.2018 у справі № 320/8521/17 шлюб між батьками дитини розірвано.
Після розірвання шлюбу Відповідачка виїхала з міста Мелітополя та оселилася в місті Києві, а дитина залишилася проживати з батьком. 26.07.2022 між батьками дитини укладено нотаріально посвідчений договір, яким місце проживання ОСОБА_4 визначено разом із батьком, а за матір`ю закріплено право безперешкодно зустрічатися з дитиною за попередньою домовленістю з батьком. У зв`язку з тимчасовою окупацією міста Мелітополя Позивач із сином з 01.07.2022 перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи та проживають у місті Тернополі.
Сукупністю наявних у справі доказів підтверджується, що після розірвання шлюбу Відповідачка фактично самоусунулася від участі у житті, вихованні та утриманні сина. Зокрема, відповідно до характеристики учня Мелітопольського НВК № 16 та характеристики Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 14 імені Богдана Лепкого вихованням і навчанням ОСОБА_4 займається виключно батько, який систематично відвідує батьківські збори, співпрацює з класним керівником і забезпечує всі потреби сина; натомість мати за весь період навчання дитини жодного разу не відвідала школу, зв`язку з класним керівником не підтримує та успіхами сина не цікавиться. За інформацією закладу охорони здоров`я декларацію про вибір лікаря укладено батьком, планові та позапланові огляди проводилися в присутності батька, тоді як фактів звернення матері щодо стану здоров`я дитини не зафіксовано. Згідно з інформацією органу поліції звернень від Відповідачки щодо наявності перешкод у зустрічах, спілкуванні чи вихованні сина не надходило.
Зазначені обставини узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_6 та з висновком психолога-консультанта Надвиничної Т.Л. від 28.02.2025, за результатами якого у дитини сформувалося раціональне й усвідомлене розуміння того, що мати залишила її та проживає окремо, а спілкування з матір`ю мало нерегулярний, епізодичний та малозмістовний характер. Сукупність наведених доказів дає суду підстави для висновку, що протягом тривалого часу - починаючи з 2018 року, тобто майже вісім років, - Відповідачка не цікавилася життям дитини, не брала участі в її вихованні, не піклувалася про фізичний і духовний розвиток та навчання сина і матеріально йому не допомагала.
Вирішуючи спір по суті, суд керується наведеними нижче нормами матеріального права, текст яких наводить дослівно.
Згідно з частинами першою та другою статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частини другої статті 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.
Згідно з частиною четвертою статті 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до частини другої статті 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з дитиною.
Згідно з частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.
Зміст поняття ухилення від виконання батьківських обов`язків розкрито у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». Згідно з наведеними роз`ясненнями позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце тоді, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкуються з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Застосовуючи наведені норми та роз`яснення до встановлених обставин, суд доходить висновку, що багаторічна бездіяльність Відповідачки у питаннях виховання й утримання сина є наслідком саме її свідомого вибору, а не дії об`єктивних, не залежних від неї перешкод. Відповідачка є працездатною особою, проживає в місті Києві, не позбавлена можливості підтримувати з дитиною телефонний та інший зв`язок, цікавитися її життям, навчанням і станом здоров`я, брати участь у її утриманні. Жодних перешкод у спілкуванні з сином з боку Позивача матеріали справи не містять, що підтверджується відсутністю відповідних звернень Відповідачки до органів поліції, органу опіки та піклування чи до суду. За таких умов тривале невиконання Відповідачкою материнських обов`язків свідчить про винне, свідоме нехтування ними.
Окремої уваги суду потребують обставини, що виникли під час перебування справи в провадженні суду та пов`язані з мобілізацією Позивача. Установлено, що 27.02.2026 Позивача ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період та направлено до військової частини. Унаслідок цього 04.03.2026 малолітній ОСОБА_4 органом опіки та піклування був виявлений таким, що залишився без батьківського піклування, про що складено акт проведення оцінки рівня безпеки дитини, і того ж дня дитину влаштовано до сім`ї патронатного вихователя на підставі наказу від 04.03.2026 № 134.
Суд наголошує, що підставою для позбавлення Відповідачки батьківських прав є виключно її власна винна поведінка, яка тривала задовго до мобілізації Позивача і жодним чином із нею не пов`язана. Самоусунення матері від виховання й утримання сина розпочалося ще у 2018 році, після розірвання шлюбу, та має тривалий, безперервний і усвідомлений характер. Мобілізація батька не створила підстав для позбавлення матері прав, а лише показала наслідки тривалого материнського ухилення після припинення щоденного догляду з боку батька, виявилося, що мати не готова забезпечити їй жодного піклування.
Поведінка Відповідачки після виявлення дитини без батьківського піклування є переконливим підтвердженням свідомого та остаточного характеру її ухилення. Так, з матеріалів справи вбачається, що з 03.03.2026 орган опіки та піклування неодноразово повідомляв Відповідачку телефоном про те, що її син залишився без піклування та влаштований до сім`ї патронатного вихователя, а також направляв їй відповідні письмові звернення. Незважаючи на це, Відповідачка жодних заходів для возз`єднання з дитиною не вжила. Зокрема, згідно з інформацією органу поліції від 23.03.2026 під час спілкування Відповідачка повідомила, що їй відомо про залишення сина без піклування, проте забирати його вона не планує, у зв`язку з чим відносно неї складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Під час спілкування зі Службою у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації 02.04.2026 Відповідачка відмовилася відвідати службу для бесіди та повідомила, що не має наміру займатися вихованням сина та брати участь у його житті.
Суд зазначає, що питання проходження військової служби та наявності підстав для відстрочки від мобілізації вирішуються в іншому порядку компетентними органами і до предмета цього спору не належать. Суд вирішує справу виключно з огляду на винну поведінку Відповідачки та найкращі інтереси дитини, а не з метою створення Позивачу будь-яких переваг у відносинах, пов`язаних із мобілізацією. Позбавлення батьківських прав є заходом захисту прав дитини, а не інструментом вирішення питань, що стосуються військового обов`язку одного з батьків, і не може застосовуватися з такою метою.
Оцінюючи письмову заяву Відповідачки про незаперечення проти позову, суд виходить із того, що сама по собі згода матері на позбавлення її батьківських прав не може бути покладена в основу судового рішення як єдина чи самостійна підстава для задоволення позову. Питання про позбавлення батьківських прав вирішується судом лише після повного й об`єктивного з`ясування фактичних обставин справи, а не на підставі самого лише визнання позову відповідачем. Водночас висловлена Відповідачкою позиція оцінюється судом у сукупності з усіма іншими доказами, які самостійно та незалежно від цієї заяви підтверджують свідоме й тривале ухилення матері від виконання батьківських обов`язків. У взаємозв`язку з установленими обставинами така позиція Відповідачки додатково підтверджує відсутність у неї наміру змінити своє ставлення до дитини.
Висновок про достатність установлених обставин для позбавлення батьківських прав узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2025 року у справі № 147/277/24, відповідно до якої свідоме й тривале ухилення одного з батьків від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини, що призвело до відсутності психоемоційного зв`язку між батьком (матір`ю) та дитиною, у поєднанні з відповідною позицією самого батька (матері) є достатньою підставою для позбавлення батьківських прав.
Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
У справі наявні два висновки органу опіки та піклування, що містять протилежні рекомендації. Висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав, затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 29.10.2025 № 1527, складений за обставин, коли дитина перебувала під безпосереднім піклуванням батька та мала забезпечений ним належний догляд. Зазначений висновок ґрунтувався на оцінці ситуації, що існувала до мобілізації Позивача, і виходив із того, що на той час був відсутній ризик залишення дитини без піклування, а тому позбавлення матері прав як крайній захід не визнавалося необхідним. Унаслідок істотної зміни обставин - мобілізації батька та залишення дитини без батьківського піклування - цей висновок втратив свою актуальність і не відображає дійсного стану речей.
Натомість висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав, затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 12.05.2026 № 661, складений з урахуванням нових обставин, що виникли після 29.10.2025, зокрема факту залишення дитини без піклування та відмови Відповідачки забрати сина й брати участь у його житті. Цей висновок є повним, обґрунтованим та таким, що відповідає найкращим інтересам дитини, у зв`язку з чим суд погоджується з ним і кладе його в основу свого рішення.
Відповідно до статті 171 Сімейного кодексу України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. Установлено, що малолітній ОСОБА_4 неодноразово висловлював свою думку під час засідань комісії з питань захисту прав дитини: підтримував вимогу про позбавлення матері батьківських прав, зазначав, що мати з ним не спілкується і не телефонує, а також що бажає проживати з батьком та близькими йому особами. Водночас на засіданні 24.04.2026 дитина висловила готовність до відновлення спілкування з матір`ю за наявності контактної інформації. Суд враховує думку дитини, проте бере до уваги, що з огляду на вік вона не може розглядатися як єдина підстава для вирішення спору. При цьому висловлена дитиною готовність підтримувати зв`язок із матір`ю не спростовує встановленого факту тривалого материнського ухилення, а навпаки, підкреслює відсутність будь-якої активної позиції з боку Відповідачки.
Вирішуючи питання про можливість обмежитися застосуванням попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини з покладенням на орган опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків (пункт 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3), суд доходить висновку, що в обставинах цієї справи такий захід був би формальним і не відповідав би найкращим інтересам дитини. Ухилення Відповідачки має не тимчасовий, а тривалий, безперервний та усвідомлений характер і триває майже вісім років. За цей час Відповідачка мала численні можливості змінити свою поведінку, проте жодної з них не використала, а навіть в умовах, коли дитина залишилася без піклування, прямо відмовилася забрати сина та брати участь у його житті. Зазначене свідчить про неможливість зміни ставлення Відповідачки до дитини в кращу сторону, що виключає доцільність застосування попередження.
Оцінюючи найкращі інтереси дитини, суд бере до уваги, що станом на час вирішення спору малолітній ОСОБА_4 позбавлений материнського піклування, а сама Відповідачка свідомо відмовляється від виконання батьківських обов`язків. Збереження формального юридичного зв`язку дитини з матір`ю, яка усвідомлено самоусунулася від її життя і не має наміру це змінювати, не відповідає інтересам дитини, оскільки створює стан правової невизначеності та перешкоджає стабілізації її становища. За таких умов позбавлення Відповідачки батьківських прав відповідає якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Враховуючи сукупність установлених обставин - тривале, безперервне та свідоме ухилення Відповідачки від виконання батьківських обов`язків, повну відсутність із її боку участі у вихованні, утриманні та житті дитини, відмову забрати сина навіть після залишення його без піклування, позицію органу опіки та піклування, висловлену в актуальному висновку, а також найкращі інтереси дитини, - суд доходить висновку про наявність достатніх підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, для позбавлення Відповідачки батьківських прав. Позов підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням задоволення позову понесені Позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1.211,20 грн підлягають стягненню з Відповідачки.

ІV. Резолютивна частина
Керуючись статтями 150, 151, 155, 157, 164, 165, 171 Сімейного кодексу України, статтею 3 Конвенції про права дитини, статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішив:
1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1.211,20 грн.
3. Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
4. Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідачка: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Третя особа: Служба у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, бульвар Тараса Шевченка, буд. 1, м. Тернопіль, 46001, код ЄДРПОУ 43459222.

Суддя: