521/7685/26
1-кп/521/1628/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2026 року     м. Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , законного представника обвинуваченого – ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №12026163470000443 від 14.04.2026 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Жовтень Ширяєвського району Одеської області, з початковою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 будучи фізичною осудною особою, досягнувши віку, з якого настає кримінальна відповідальність за скоєння злочину, передбаченого ст.185 КК України, діючи з корисливого мотиву, з прямим умислом в умовах воєнного стану, з метою протиправного обернення чужого майна на власнику користь, таємно приблизно о 00.40. год. 14.04.2026 року безперешкодно проник до салону легкового автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Jetta» з д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , що був припаркований із незачиненими водійськими дверима біля будинку 6 на вулиці Богдана Хмельницького у Хаджибейському районі міста Одеси Одеського району Одеської області України, звідки вилучив наступні речі й документи ОСОБА_7 : гаманець чорного кольору марки «MARCOCOVERNA» вартістю 671 гривні 80 копійок, в якому перебували банківські картки «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 ; грошові кошти у сумі 700 грн., а також окремо мобільний телефон марки «ZTE» моделі «Blade 20 Smart» у корпусі чорного кольору з зарядним пристроєм, вартістю 2363,80 грн.
Надалі, продовжуючи реалізовувати свій кримінально протиправний намір щодо протиправного заволодіння майном ОСОБА_7 , у той же день о 09.07. год. у магазині «Мірамаркет» за адресою: м.Одеса, вул.Італійський бульвар, буд.6 ОСОБА_4 , використовуючи вилучену ним банківську картку «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , здійснив покупку товарів на загальну суму 544 гривень.
Отримавши у такий спосіб можливість розпоряджатися на власний розсуд частиною вилученого чужого майна, яке має матеріальну цінність, а саме гаманцем вартістю 671 гривні 80 копійок, готівковими грошовими коштами у сумі 700 гривень, безготівковими грошовими коштами у сумі 544 гривень, мобільним телефоном із зарядним пристроєм до нього вартістю 2363 гривні 80 копійок, неповнолітній ОСОБА_4 спричинив його власнику ОСОБА_7 майнову шкоду у загальному розмірі 4279 гривень 60 копійок.  Кримінальна відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення передбачена ч.4 ст.185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.
Стосовно іншого майна потерпілого (паспорт громадянина України № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_7 ; посвідчення водія НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_7 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 ) матеріали кримінального провадження віділені в окреме провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 12026167470000124 від 06.05.2026 року. 
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті підтвердив та пояснив, що він дійсно за вказаних обставин у нічний час прогулювався містом недалеко від гуртожитку, у якому проживає та проник через відкритті двері автомобіля, звідки викрав майно потерпілого. Вранці зайшов до магазину та придбав продукти харчування, за які розрахувався банківською карткою. Щиро кається в скоєному, просив його суворо не карати. Проживає з матір`ю та бабусею, старшою сестрою у гуртожитку, в школу ходив у Німечинні, де проживав з 2022 року по 2024 рік з матір`ю. Має початкову освіту, може читати та писати. Планує з 01.09.2026 року піти до школи. Для себе зробив висновки, хоче навчатися та отримати гарну професію. Потерпілому майно було повернуто.
Законний представник обвинуваченого  ОСОБА_5 суду пояснила, що її син - обвинувачений ОСОБА_4 дає првдиві покази в суді, щиро кається, для себе зробив певні висновки. Вона зі свого боку зобов`язується посилити контроль за дитиною та зараз займається оформленням його до школи для подальшого навчання. Просила врахувати вік дитини, його щире каяття та суворо не карати.
Потерпілий  ОСОБА_7 в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, матеріальних претензій до обвинуваченого не має.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, враховуючи позицію обвинуваченого щодо вчиненого злочину, за згодою учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними. Тому суд, за згодою учасників судового провадження вважає доцільним обмежитись дослідженням доказів, а саме допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують його особу та обставин, що мають значення для визначення міри покарання та стосовно речових доказів.
При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, стосовно характеристики особи обвинуваченого, суд приходить до висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина обвинуваченого доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.
При цьому суд зазначає, що питання при визнання винуватості у вчиненні обвинваченим злочину за ч.4.ст.185 КК України суд приймає стосовно вчинення крадіжки наступного майна - гаманця вартістю 671 гривні 80 копійок, готівкових грошових коштів у сумі 700 гривень, безготівкових грошових коштів у сумі 544 гривень, мобільного телефону із зарядним пристроєм до нього вартістю 2363,80 грн. у загальнму розмірі 4279,60 грн.
Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до вимог ст.50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших кримінальних правопорушень.
При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який є неповнолітньою особою, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, офіційно не працює, має постійне місце проживання, злочин вчинив вперше, матеріальна шкода потерпілому відшкодована. 
Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим. Повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що така особа заслуговує поблажливого ставлення до себе, оскільки вона щиро каючись у вчиненні злочину, викладає всі обставини вчиненого, що сприяє встановленню істини по справі, тобто розкриттю злочину. 
Відповідно до ст. 12 КК України правопорушення, інкриміноване обвинуваченому відноситься до категорії тяжкого злочину.
Відповідно до ст.66 КК України обставини, що пом`якшують покарання  ОСОБА_4 , є його щире каяття, відшкодування шкоди потерпілому, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.
Відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 висловивши самозасудження своєї кримінально караної поведінки, винуватість у вчиненні злочину визнав повністю та під час допиту в суді зазначив, що шкодує про свій вчинок і розкаюється, бажає змінити своє життя, зробив для себе висновки, що, на переконання суду, свідчить про наявність обставини, що пом`якшує покарання - «щире каяття».
Зважив суд і на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема те, що він є неповнолітньою особою, раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, за місцем проживання суду негативної характеристики не надано, на спеціальних обліках у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває.
Крім того судом враховується, що ОСОБА_4 у добровільному порядку була відшкодована матеріальна шкода потерпілому, про що останній зазначив у своїй заяві, матеріальних претензій до обвинуваченого не має, цивільний позов не заявляв.
При вирішенні питання про призначення покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 судом враховується  досудова доповідь відносно ОСОБА_4 , яка складена Сектором ювенальної пробації м.Одеси Приморського районного відділу Філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області. Відповідно до доповіді вчиненню злочину неповнолітнім обвинуваченим сприяло серед іншого умови життя та виховання неповнолітнього, а саме, що у сім`ї обвинуваченого наявні проблеми з належним контролем за його поведінкою, що свідчить про недоліки виховання та несприятливі умови формування особистості. Крім того, неповнолітній має негативне ставлення до навчання, характеризується низькою успішністю, систематично не відвідує навчальний заклад, не працює та не має стійких соціально корисних інтересів. Дозвілля обвинуваченого організовано неналежним чином, він не залучений до просоціальних видів діяльності. Окрім цього, згідно з досудовою доповіддю, неповнолітній періодично вживає алкогольні напої, що має негативний вплив на його поведінку, навчання та соціальні зв`язки. Особистісні характеристики обвинуваченого свідчать про дефіцит когнітивних навичок, імпульсивність, схильність до агресивної поведінки, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як низький. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі. 
Згідно п.1 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику призначення судами кримінального покарання" №7 від 24.10.2003 року призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, відповідно до ст.66 КК України, суд бере до уваги обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого - це щире каяття, відшкодування шкоди потерпілому, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, вчинення кримінального правопорушення при відсутності обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України. Обвинувачений не становить небезпеку для суспільства, потерпілий не має претензій майнового характеру до обвинуваченого, матеріальну шкоду відшкодували, що в сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину. З урахуванням викладеного, беручи до уваги наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості скоєного, відношення обвинуваченого до скоєного, зумовлене щирим каяттям вчинених дій, що вбачається з його поведінки як на стадії досудового розслідування, так і під час розгляду справи, врахувавши відсутність претензій зі сторони потерпілого, суд приходить до висновку, що до обвинуваченого можливе застосування вимог ст.69 КК України, тобто призначення покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої ч.4 ст.185 КК України, що відповідатиме меті кримінального провадження.
Також суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , який є неповнолітньою особою, вперше вчинив злочин, позицію потерпілого, можливе без його ізоляції від суспільства, а тому можливим застосувати стосовно обвинуваченого вимоги ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених п.1,2 ч.1, п.п.1,2,4 ч.3 ст.76 КК України. 
Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи). Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Відповідно до вимог ст. 100 КПК України суд вирішує долю речових доказів.
Запобіжні заходи не обирались. Цивільний позов не заявлено. Витрати на залучення експерта відсутні.
Керуючись ст. ст.100, 373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі вимог ст.75, 104 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік. 
Відповідно до вимог п.п.1,2 ч.1, п.1,2,4 ч.3 ст.76 КК України покласти на  ОСОБА_4 наступні обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Обов`язок нагляду за засудженим ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.
Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку суду з 15.06.2026 року.
Речові докази після набрання вироком законної сили:
- мобільний телефон мари «ZTE» у корпусі чорного кольору, із ІМЕІ1: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 , розкладний гаманець чорного кольору в середині якого знаходяться водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , картка «ПриватБанк» із № НОМЕР_2 , картка «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , грошові кошти у сумі 1100 гривень, з яких 3 купюри номіналом 200 гривень із серійним номером АУ 6460166, БР 3060373, АП 0746810 та номіналом 500 гривень серії ЄМ 6792061 - повернути ОСОБА_7 , скасувавши арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Хаджибейського районного суду м.Одеси від 30.04.2026 року.
Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд м.Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копії вироку негайно після його проголошення вручаються обвинуваченому та прокурору.

Суддя   ОСОБА_1