01.07.2026 
Справа № 337/1899/26
Провадження № 2/337/1674/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2026 р. Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді - Ширіної С.А.,
за участю секретаря - Бикової С.Б.,
представника відповідача-Кірічок В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Запоріжжя цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
ТОВ «Фінансова компанія Суперіум» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованності за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.10.2017 року ОСОБА_2 уклала з АТ "Ідея Банк" кредитний договір № Z06.210.74513. У зв`язку з порушенням Позичальником умов кредитного договору, згідно із Договором факторингу № 15/11/23 від 15.11.2023, АТ "Ідея Банк" відступило ТзОВ «ФК «Суперіум» право вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором № Z06. 210.74513. від 24.10.2017, в якому відповідач виступає позичальником.
Таким чином ТОВ «ФК «Суперіум» набуло право вимоги до ОСОБА_1 та стало новим кредитором за вищевказаним Договором. Загальна сума заборгованості Відповідача у відповідності до Реєстру боржників до договору факторингу №15/11/23 від 15.11.2023 становить 92332,61 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом 31123,91 грн.,заборгованість за відсотками 22399,50грн.,заборгованість за комісією – 38809,20 грн. Позивач просить стягнути зазначену заборгованість за кредитним договором та сплачений ним судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Ухвалою судді від 03.04.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
05.06.2026 Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів .
08.06.2026 Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя у задовленні клопотання представника відповідача про витребування оригіналів електронних доказів відмовлено .
21.04.2026 на адресу суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач не визнає та вважає, що подана позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт передання права вимоги за договором факторінгу від 15.11.2023 укладеному між АТ «Ідея банк» та TOB «ФК «Суперіум». Відповідно до п.2.2 Договору факторингу - права Вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед Клієнтом, та визначені в друкованому Реєстрі Боржників (Додаток №2), що підписується Сторонами в день укладання цього Договору та в Реєстрі Боржників в електронному вигляді (Додаток №1), що надсилається разом з Актом приймання-передачі Реєстру Боржників в електронному вигляді (Додаток №3) Клієнтом Фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку в день укладання цього Договору. Друкований Реєстр Боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього Договору. Виходячи з викладеного необхіно зазначити, що єдиним документом, який підтверджує факт набуття права вимоги є друкований Реєстр боржників (Додаток №2) Натомість Позивач на підтверження передання права вимоги долучає до позову витяг з реєстру боржників №1 (електроний реєстр (додаток 1), який за своєю суттю не є невідємною частиною договору. Позивачем до позову долучено копію кредитного договору №Z06.210.74513 від 24.10.2017 року з відповідними додатками, ознайомившись з якими встановлено, що 22.04.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис нотаріуса за реєстровим №2388 про стягнення грошової суми у розмірі 62015,10 грн. з громадянки ОСОБА_1 на користь Кредитора АТ “Ідея банк”(код ЄДРПОУ 19390819) за період з 24.09.2018 року по 07.03.2019 року) за вищезазначеним кредитним договором. Відповідно інформації, що містится у відкритій частині автоматизованої системи виконавчого провадження, кредитор - АТ “Ідея банк” двічі звертав до виконання виконавчий напис нотаріуса, виконавче провадження №59290356 від 05.06.2019 року та №61780814 від 10.04.2020 року. Вищезазначений виконавчий напис нотаріуса не визнавався у судовому порядку таким, що не підлягає виконанню. Звертаючись до суду з позовними вимогами ТОВ «ФК Суперіум» просить стягнути, зокрема, нараховані проценти та комісію за кредитним договором Z06.210.74513 від 24.10.2017 року. Проте позивач не надав суду розрахунок первісного кредитора станом на день відступлення права грошової вимоги до ТОВ «ФК Суперіум» та зважаючи на наявний виконавчий напис приватного нотаріуса. Натомість надана довідка про заборгованість скаладена Позивачем. Позивач, в порушення вимог ч. 1ст. 81 ЦПК України, не надав первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, зокрема, і виписки з особового рахунку позичальника, на підставі яких можна було б встановити заборгованість відповідача, а також розмір заборгованості у разі її наявності. Зважаючи на викладене, відсутность інших доказів, наявні в матеріалах справи довідки заборгованості, які складені позивачем, не містять детальних розрахунків такої заборгованості, з яких б вбачалося здійснення боржником останніх оплат за кредитом, дані щодо руху коштів на рахунку, інформацію про внесення/невнесення відповідачем коштів на погашення заборгованості за кредитами та на оплату відсотків щомісячно. Така довідка заборгованості фактично є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача. В ній міститься лише визначена позивачем сума заборгованості, однак відсутній детальний розрахунок такої за весь період кредитування щодо всіх її складових а відтак, вони не можуть бути підставою для стягнення заборгованості, оскільки не є доказом її безспірності. Відповідно до довідки за заборгованістю боржника, залишок заборгованості відповідача становить 92332,61 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом 31123,91 грн.; заборгованості за відсотками 22399,50 грн.; заборгованості за комісією 38809,20 грн. Згідно ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). З огляду на викладене, супутня послуга банку в момент видачі кредиту має надаватися клієнту банку безоплатно. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 38809,20 грн. задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, просить у задоволені позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
22.04.2026 року представником позивача надано відповідь на відзив на позовну заяву яка мотивована ти, що посилання відповідача на положення Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування» є вибірковими та не свідчать про нікчемність чи недійсність умов кредитного договору. Кредитний договір № Z06.210.74513 від 24.10.2017 року укладений у письмовій формі, підписаний відповідачем, містить усі істотні умови, передбачені ч. 1 ст. 12 Законом України «Про споживче кредитування», зокрема: загальну суму кредиту, порядок його надання, структуру платежів, реальну річну процентну ставку, графік погашення та інформацію про всі платежі, що входять до загальної вартості кредиту. Підписання відповідачем кредитного договору № Z06.210.74513 від 24.10.2017 року свідчить про його належне волевиявлення та усвідомлене прийняття всіх умов договору, у тому числі щодо загальної суми кредиту та порядку використання кредитних коштів. Крім того, кредитний договір № Z06.210.74513 від 24.10.2017 року не визнаний недійсним або нікчемним у судовому порядку, не оспорювався відповідачем шляхом подання окремого позову, а отже є чинним та обов`язковим для виконання сторонами. Посилання відповідача на безпідставність нарахування комісії не підтверджені жодними належними доказами. п. 6.1 Кредитного договору детально та зрозуміло визначено графік погашення платежів, який складається з тіла, процентів та комісії. 
Також представник Відповідача зазначає, що про відсутність первинних бухгалтерських документів. Однак разом із позовною заявою до матеріалів справи було долучено Ордеррозпорядження №1 про видачу кредиту. Підстава: договір Z06.210.74513 від ОСОБА_1 . Крім того, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій). Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Вищевикладене кореспондується з висновками викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суд від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц. Заперечуючи проти цифр, наведених у довідці про заборгованість, Відповідач не надав жодного власного контррозрахунку, не надав доказів часткової або повної сплати боргу та не скористався своїм правом самостійно ініціювати витребування доказів, якщо він дійсно вважає, що борг відсутній. Враховуючи, що факт видачі кредиту підтверджений ордером-розпорядженням, а розрахунок заборгованості ґрунтується на даних, переданих при відступленні права вимоги, просимо суд задовольнити позов у повному обсязі. Щодо відступлення прав вимог: 15 листопада 2023 р. між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» укладено договір факторингу № 15/11/23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» право вимоги до боржників згідно Реєстру боржників, в тому числі до Відповідача за Кредитним договором № Z06.210.74513. Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. На підтвердження факту набуття прав вимоги за кредитним договором № Z06.210.74513 Позивачем наданий договір факторингу, витяг з реєстру боржників, платіжне доручення та акт приймання-передачі права вимоги. Таким чином, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» як новий кредитор набув повний обсяг прав вимоги, передбачених кредитним договором та супровідними документами, і має законне право звертатися до Відповідача із вимогою про погашення заборгованості. Крім того заперечення Відповідача щодо неналежності витягу з реєстру боржників є маніпулятивними, так як повний Реєстр боржників до Договору факторингу містить інформацію про сотні фізичних осіб. Надання повного реєстру без ретушування даних інших осіб було б прямим порушенням Закону України «Про захист персональних даних». Позивач надав витяг, що стосується виключно Відповідача, що є загальноприйнятою судовою практикою. Графа «розмір фінансування» замазана з метою нерозголошення конфіденційної інформації про ціну договору, що знову ж таки не впливає на факт переходу права вимоги. Головним є наявність у витягу ПІБ Боржника, номера кредитного договору та суми боргу, що передається. Також Відповідач посилається на пункт 2.2 Договору факторингу. Стверджуючи, що єдиним доказом набуття права вимоги є виключно друкований Реєстр боржників, Відповідач вдається до вибіркового та поверхневого тлумачення умов правочину, вириваючи окремі положення із загального контексту договору. 13.4. Сторони домовилися про те, що цей Договір, Реєстри Боржників, додаткові угоди, додатки, акти, рахунки, будь-які інші документи на виконання цього Договору можуть бути викладені як на папері із підписанням представниками Сторін та засвідченням документу печаткою Сторони (за наявності), так і у вигляді електронного документу з засвідченням кваліфікованим електронним підписом (далі - «КЕП») в порядку та на умовах чинного законодавства України. 13.11. Сторони домовилися, що електронні документи, відправлені по системі електронного документообігу, підписані КЕП Сторони, мають повну юридичну силу, породжують права та обов`язки для Сторін, можуть бути представлені до суду в якості належних доказів та визнаються рівнозначними документам, що складаються на паперовому носію. Підтвердження передачі документів системою електронного документообігу (відправлення, отримання, тощо) вважається легітимним підтвердженням фактичного приймання-передачі таких документів уповноваженими особами Сторін і не вимагає додаткового доказування. Щодо завершених виконавчих проваджень. Твердження Відповідача про те, що наявність в минулому відкритих виконавчих проваджень за виконавчим написом нотаріуса №2388 є перешкодою для судового стягнення, є маніпулятивним та таким, що суперечить дійсним обставинам справи. По-перше, як зазначає сам Відповідач, виконавчі провадження №59290356 та №61780814 були завершені. В Автоматизованій системі виконавчого провадження терміни «закінчено» та «завершено», хоч і мають схожість, проте мають абсолютно різне правове значення. Після присвоєння статусу «закінчено» виконавчий документ не може бути пред`явлений повторно, всі виконавчі дії припиняються, а всі арешти знімаються остаточно. Статус «завершено» передбачає повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Такий статус в АСВП вказує на припинення виконавчого провадження з процесуальних або технічних підстав, але не обов`язково на його виконання. Крім того виконавчі провадження №59290356 та №61780814 відображаються у єдиному реєстрі боржників. У постанові від 05.02.2026 у справі № 420/30204/25 П`ятий апеляційний адміністративний суд зазначив, що відповідно до статей 37, 39 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників є лише визначені законом випадки, зокрема, закінчення виконавчого провадження або судове рішення про скасування заходів примусового виконання. Повернення виконавчого документа, тобто завершення провадження, не є такою підставою. Сам по собі факт вчинення виконавчого напису нотаріуса не свідчить про вирішення спору по суті та не позбавляє позивача права на судовий захист свого порушеного права. Також виконавчий напис нотаріуса не є судовим рішенням та вчиняється у позасудовому порядку без дослідження всіх обставин справи і без забезпечення принципу змагальності сторін, а відтак не має преюдиційного значення для суду. Посилання відповідача на ст. 61 Конституції України є безпідставним, оскільки у даному випадку не йдеться про притягнення особи до юридичної відповідальності, а застосовуються різні способи захисту цивільного права, що виключає можливість подвійного притягнення до відповідальності. Отже, відсутність фактичного виконання зобов`язання, повернення виконавчого документа без його виконання та неможливість повторного пред`явлення виконавчого напису до виконання свідчать про наявність у позивача права на звернення до суду з даним позовом. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак доводи Відповідача фактично базуються саме на припущеннях щодо можливих недоліків документів, що не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. Таким чином позивачем надано достатньо доказів, які у своїй сукупності дають змогу встановити факт переходу права вимоги саме за кредитним договором № Z06.210.74513. Суб`єктивне незадоволення Відповідача формою подачі доказів не спростовує факт наявності у ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» статусу кредитора. У відповідності до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Встановивши факт існування невиконаних позичальником кредитних зобов`язань, суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (постанова Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 159/2146/15-ц (провадження № 61-20113св18)). На підставі вищезазначеного просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі. 
У судове засідання представник позивача не з`явився, просив справу розглянути за його відсутності.
Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, представник відповідача зазначив, що позивачем не доведено набуття права вимоги до відповідача за кредитним договором.Заборгованість відповідача за кредитним договором не підтверджена належними та допустимими доказами. 
Суд, дослідивши докази по справі, вислухавши доводи представника відповідача, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено,що 24.10.2017 ОСОБА_1 прийняла (акцептував) пропозицію (оферту) укласти Договір № Z06.210.74513, про надання кредиту , що також підтверджується укладеним 24 жовтня 2017 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір № Z06.210.74513, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 33600 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору.
Банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 60 місяців (пункт 1.2. кредитного договору).
Згідно із пунктами 1.3., 1.4. кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує річну, змінювану проценту ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки збільшена на 12,49% (маржу банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,5%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 21,99%.
Відповідно до пункту 1.11. кредитного договору за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором.
Пунктом 2.1. кредитного договору визначено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 60 щомісячних внесках включно до 24 дня/числа кожного місяця згідно Графіку щомісячних платежів.
Згідно копії банківської виписки АТ «Ідея Банк» за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 24.10.2017 видано кредит у сумі 33600,00грн, з яких: 2915,07 грн страховий платіж, 30684,93 грн. бланковий кредит.
15 листопада 2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» (фактор) було укладено договір факторингу № 15/11/23 .
Згідно із пунктом 2.1. вказаного договору за цим договором клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.
Копією платіжної інструкції № 889 від 16 листопада 2023 року підтверджується сплата Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» Акціонерному товариству «Ідея Банк» 2230617 грн. згідно з договором факторингу № 15/11/23 від 15 листопада 2023 року .
Відповідно до копії акту приймання-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді № 1 від 15 листопада 2023 року клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників у електронному вигляді № 1 та право вимоги по боржниках у кількості 4140 .
З копії Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 15/11/23 від 15 листопада 2023 року слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» набуло право вимоги, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором № Z06.210.74513 від 24.10. 2017 року в сумі 92332 грн. 61 коп.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 1077 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Положеннями статті 512 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За розрахунком, наданим позивачем, у відповідача станом на 24.10.2022 року утворилася заборгованість за кредитним договором у сумі 92332 грн. 61 коп., до якої входить: 31123 грн. 91 коп. заборгованість за основним боргом; 22399 грн. 50 коп. - заборгованість за процентами; 38809 грн. 20 коп. заборгованість за комісією, що підтверджується також банківською випискою за рахунком № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 за період з 24.10.2017 по 10.06.2026.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частинами першою, другою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується копією виписки по рахунку відповідача в Акціонерному товаристві «Ідея Банк».
Доказів, які б спростовували зазначені обставини та розмір заборгованості, відповідач суду не надала.
Щодо стягнення з відповідача заборгованості по комісії за обслуговування кредитної заборгованості, суд зазначає таке.
При визначенні розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, судом ураховується наступне.
У рішенні від 11.07.2013, № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, однак вказаний Закон розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
На виконання вимог пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).
Наведені висновки підтримані у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22), а саме зазначено, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Пунктом 1.11 кредитного договору №Z06.210.74513 від 24.10.2017 року визначено, що за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитними договорами.
Однак, кредитним договором не визначено, які саме конкретні послуги мають надаватися відповідачці, за які встановлено комісію. Також у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що відповідачці щомісячно надавалися будь-які послуги, погоджені нею, за які встановлено нарахування комісії.
Таким чином, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідачки комісії в розмірі 38809,20 грн., та вважає з необхідне сплачену ОСОБА_1 комісію в сумі 7126,13 грн. зарахувати на погашення боргу за процентами і тілом кредиту та стягнути з відповідачки на користь позивача 46397,28 грн. (31123,91 грн.+22399,5 грн.- 7126,13).
Таким чином, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.
Оскільки вимоги позивача задоволено судом на 50,25 % (46397,28 : 92332,61 х 100), з урахуванням приписів пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у розмірі 1337,86 грн. (2662,4 х 50,25 %).
Керуючись статтями 2, 4, 5, 10-13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» ( ЄДРПОУ 42024152) заборгованість за кредитним договором №Z06.210.74513 від 24.10.2017 року в сумі 46397 грн. 28коп. (сорок шість тисяч триста дев`яносто сім) грн. 28 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» ( ЄДРПОУ 42024152) 1337 грн. 86 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
В задоволенні інших позовних вимог-відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду.Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01.07.2026.

Суддя: С.А.Ширіна