Справа № 158/820/26
Провадження № 2/169/466/26

ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2026 року       селище Турійськ 

Турійський районний суд Волинської області в складі
головуючого Тітівалова Р. К.
з участю
секретаря судового засідання Веремчук Л. Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивований тим, що 18 травня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі – ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 9063662, право вимоги за яким на підставі договору факторингу 24 грудня 2025 року перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов кредитних договорів у нього виникла заборгованість в загальному розмірі 16100 гривень, позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а. с. 34, 35), у позовній заяві просив розглядати справу без його участі (а. с. 3).
Відповідач у судове засідання не з`явився, в контексті положень частини восьмої статті 128 ЦПК України про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а. с. 36), про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов не подавав.
Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Ухвалою суду від 29 квітня 2026 року постановлено проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Судом встановлено, що 18 травня 2025 року ОСОБА_1 уклав із ТОВ «Авентус Україна» договір про надання споживчого кредиту № 9063662 (далі – Договір), відповідно до умов якого отримав кредит на суму 2000 гривень на строк 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів, стандартна процентна ставка – 1 % в день, та знижена процентна ставка (застосовується у відповідності до умов Програми лояльності) – 0,95% в день (а. с. 4-6).
Відповідно до пункту 2.1 Договору кошти кредиту надаються ТОВ «Авентус Україна» в безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 , реквізити якої надані останнім кредитодавцю з метою отримання кредиту.
Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та році (пункт 3.1 Договору).
Пунктом 5.5 Договору передбачено, що повернення кредитної заборгованості споживачем, всі платежі та розрахунки, зазначені у цьому Договорі, здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на зазначені в Договорі та/або на вебсайті поточні рахунки ТОВ «Авентус Україна» в національній грошовій одиниці України – гривні.
Кредитний договір, паспорт споживчого кредиту та Додаток №1 до Договору підписані відповідачем електронним цифровим підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора А0393, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить розділ 10 Договору.
З матеріалів справи видно, що 18 травня 2025 року сторони уклали додаткову угоду до Договору № 9063662 про надання споживчого кредиту від 18 травня 2025 року (а. с. 6 на звороті - 15, далі – Додаткова угода), де сторони домовились збільшити суму кредиту за Додатковою угодою на 2000 гривень, а загальна сума кредиту – 4000 гривень. Враховуючи збільшення загальної суми кредиту сторони домовилися, що стандартна ставка за весь строк користування кредитом 2333,95 % річних, та за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки – 2253,44 % річних. Орієнтована загальна вартість кредиту зазначена у договорі на дату його укладання збільшиться та складе: за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом – 18400 гривень та за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 18340 гривень. Також сторони погодили, що в зв`язку зі зміною здійснюється коригування зобов`язань клієнта за Договором, про що складається нова Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Додаток №1).
Додаткова угода та додаток № 1 від 18 травня 2025 року підписані відповідачем за допомогою електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором С9097.
На виконання умов Договору та Додаткової угоди 18 травня 2025 року ТОВ «Авентус Україна» перерахувало відповідачу кошти в загальній сумі 4000 гривень на банківську картку відповідача № НОМЕР_2 (а. с. 9 на звороті).
ТОВ «Авентус Україна», надавши відповідачці кредит, свої зобов`язання за договором виконало.
З розрахунку, що надав позивач, видно, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 9063662 від 18 травня 2025 року складає 16100 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу – 4000 гривень, заборгованість за відсотками – 6700 гривень, заборгованість за пенею – 5400 гривень (а. с. 3).
Наведені обставини свідчать про те, що між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 виникли договірні зобов`язання, які випливають із вказаного вище кредитного договору, цей договір є укладеними відповідно до вимог статей 639, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору була досягнута згода відносно всіх його істотних умов. 
Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071ск20).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Відступлення права вимоги по суті – це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
З матеріалів справи видно, що 24 грудня 2025 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу № 24122025/3 (а. с. 11-12).
Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» за плату, а ТОВ «Авентус Україна» відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Авентус Україна».
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.
Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває відповідні права вимоги (пункт 1.2 договору).
Уповноважені представники ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписали акт прийому-передачі Реєстру боржників 24 грудня 2025 року (а. с. 12 на звороті).
Відповідач ОСОБА_1 є у витязі з Реєстру боржників до договору факторингу № 24122025/3 від 24 грудня 2025 року і загальна сума його зобов`язань за кредитним договором № 9063662 від 18 травня 2025 року становить 16100 гривень (а. с. 13).
Аналіз наведених норм матеріального права та обставин справи дає підстави для висновку, що позивач набув у встановленому законом порядку право вимоги до відповідача за кредитним договором № 9063662 від 18 травня 2025 року, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 .
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У цій справі кредитний договір, укладений між відповідачем та первісним кредитором, договір факторингу, укладений між первісним кредитором та ТОВ «ФК «ЄАПБ», в установленому законом порядку недійсними не визнані, у зв`язку з чим у розглядуваному випадку відповідно до положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 9063662 від 18 травня 2025 року у розмірі 16100 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу становить 4000 гривень, заборгованість за відсотками – 6700 гривень, заборгованість за пенею – 5400 гривень.
З огляду на те, що відповідач фактично отримав та використовував кошти, перераховані первісним кредитором на кредитну картку, що й було предметом кредитного договору та додаткової угоди, але не повернув їх, то суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту підлягають до задоволення і з відповідача слід стягнути 4000 гривень, що ним фактично отримані і на час розгляду цієї справи не повернуті.
Також, виходячи зі змісту Договору та Додаткової угоди, позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом підлягають до задоволення і з відповідача слід стягнути 6700 гривень процентів.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач просив також стягнути з відповідача неустойку у розмірі 5400 гривень.
За змістом стаття 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (стаття 551 ЦК України).
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. 
Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З огляду на вказане та враховуючи, що в Україні діє воєнний стан з 24 лютого 2022 року, нарахована позивачем неустойка у розмірі 5400 гривень, сплата якої передбачена Договором, підлягає списанню і в цій частині позовних вимог слід відмовити.
За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, та відповідно до зазначених норм матеріального права суд дійшов висновку про наявність у розглядуваному випадку передбачених законом підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, яка складається з основної суми боргу та процентів за користування кредитними коштами, оскільки останній порушив його умови, що виразилося у неналежному виконанні договірних зобов`язань, а саме, неповерненні грошових коштів у визначений договором строк.
У відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (66,46 %) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1769 гривень 43 копійки (2662,4 грн * 66,46 % = 1769,43 грн).
На підставі викладеного, статей 526, 530, 610, 611, 629, 634, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України та керуючись статтями 141, 247, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 9063662 від 18 травня 2025 року в розмірі 10700 (десять тисяч сімсот) гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 4000 (чотири тисячі) гривень, заборгованість за відсотками – 6700 (шість тисяч сімсот) гривень.
У решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 1769 (одна тисяча сімсот шістдесят дев`ять) гривень 43 (сорок три) копійки.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених Цивільним процесуальним кодексом України строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», адреса місця знаходження: вулиця Лісова, 2, місто Бровари, Броварський район, Київська область, код ЄДРПОУ 35625014.
Представник позивача: Грибанов Денис В`ячеславович, адреса місця знаходження: вулиця Лісова, 2, місто Бровари, Броварський район, Київська область, РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Повне рішення складене 29 квітня 2026 року.

Головуючий