Справа № 393/54/26 
пров. 2/393/180/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2026 року селище Кам`янець
Новгородківський районний суд Кіровоградської області
в складі головуючого судді Добрострой О.С.,
за участі секретаря судового засідання Бадеги І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ''Укр Кредит Фінанс'' до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернувся до суду із вищевказаним позовом та просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №1455-1702 від 03.10.2024р. (далі – договір) у розмірі 25 709,25 грн. Позов мотивований тим, що 03.10.2024р. між сторонами укладено договір, відповідно до якого сума кредиту 7 000 грн, строк кредитування 300 днів, базовий період 14 днів, комісія за видачу кредиту 20% від суми кредиту, знижена процента ставка 0,90% в день, стандартна процентна ставка 1,00% в день. Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, а тому станом на 09.12.2025р. має заборгованість у розмірі 25 709,25 грн, з яких – 3 120 грн прострочена заборгованість за кредитом, 17 689,25 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 1 400 грн заборгованість по комісії, 3 500 грн заборгованість по штрафам. 
Ухвалою суду від 02.02.2026р. відкрито спрощене позовне провадження у справі.
27.02.2026р. відповідач надав до суду відзив, в якому просить відмовити у позові в 
частині стягнення штрафу, комісії та відсотків за кредитним договором. Відзив мотивований тим, що позивач до загальної суми заборгованості включив 3 500 грн штрафних санкцій. Проте, відповідно до п.6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України ''Про споживче кредитування'' визначено, що у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання споживачем зобов`язань за таким договором. Нарахування 1 400 грн комісії за послуги, що супроводжують кредит, є незаконним, так як такі дії кредитора не становлять собою окремої послуги. Крім того, відсотки у сумі 17 689,25 грн нараховані за договірною ставкою понад строк, визначений договором.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду 
справи повідомлявся належним чином. У матеріалах справи наявне клопотання представника позивача, в якому він просить суд розглянути справу за його відсутності, позов підтримує. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином. У заяві від 08.06.2026р. відповідач просить суд розглянути справу без його участі, в позові відмовити з урахуванням доводів, викладених у відзиві.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясував наступне.  
Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно з ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно з п.5 ч.1 ст.3 Закону України ''Про електронну комерцію'' електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.1, 3, 4, 5 ст.11 Закону України ''Про електронну комерцію'' пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до п.6,12 ч.1 ст.3 Закону України ''Про електронну комерцію'' електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Згідно з ч.12 ст.11 Закону України ''Про електронну комерцію'' електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Положеннями ст.12 Закону України ''Про електронну комерцію'' визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України ''Про електронний цифровий підпис'', за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. 
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту ''НА ВСЕ'', затвердженими наказом директора ТОВ ''Укр Кредит Фінанс'' №83-П від 12.08.2024р., встановлено правила надання кредиту, процес надання кредиту, порядок укладання договору, правила нарахування процентів за користування кредитом та погашення заборгованості та ін.
03.10.2024р. між сторонами укладено договір про відкриття кредитної лінії №1455-1702 продукту ''НА ВСЕ'', відповідно до якого сума кредиту 7 000 грн, строк кредитування 300 днів, базовий період 14 днів, комісія за видачу кредиту 20% від суми кредиту, знижена процента ставка 0,90% в день, стандартна процентна ставка 1,00% в день. 
03.10.2024р. ТОВ ''Укр Кредит Фінанс'' на картковий рахунок відповідача перерахувало кредитні кошти в сумі 7 000 грн, що відповідно до копії довідки.
Зобов`язання за договором відповідач належним чином не виконав, а тому має кредитну заборгованість.
У позовній заяві представник позивача просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором у розмірі 25 709,25 грн, з яких – 3 120 грн прострочена заборгованість за кредитом, 17 689,25 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 1 400 грн заборгованість по комісії, 3 500 грн заборгованість по штрафам.
Суд відзначає, що у спорах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме - надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанови Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 415/160/17, від 20 листопада 2024 року у справі №243/7840/15).
Позивач надав до суду докази надання кредитних коштів відповідачу, а саме - договір про відкриття кредитної лінії, довідку про перерахування кредитних коштів, а також розрахунок заборгованості.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості містить відомості, що відображають, зокрема - дату отримання кредитних коштів, розмір отриманого кредиту, суму погашеного кредиту, залишок заборгованості.
Отже, надані позивачем докази у їх сукупності підтверджують факт виникнення кредитних зобов`язань у відповідача за вказаним кредитним договором.
Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У постанові від 26 вересня 2018 року у справі №159/2146/15-ц Верховний Суд зазначив, що, встановивши факт існування між сторонами не виконаних позичальником кредитних зобов`язань, суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 120 грн заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню, так як вказана сума доведена належними доказами і щодо неї у суду не має сумніву.
Щодо доводів відповідача про неправильне нарахування відсотків за договором.
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу ч.2 ст. 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу ч.2 ст. 1057 цього Кодексу.
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає ч.2 ст.1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно ''користуватися кредитом'', натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за ''користування кредитом'') за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за ''користування кредитом'' поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Суд вважає, що позивач нарахував відсотки правильно відповідно до умов договору. Так, з розрахунку заборгованості за договором слідує, що відсотки за договором нараховано за 300 днів, тобто у межах строку кредитування. Останнє нарахування відсотків було 29.07.2025р. за процентною ставкою 1,00 %. Після 29.07.2025р. позивач не нараховував відсотки за договором. Таким чином, суд вважає, що позивач правомірно нарахував відсотки за користування кредитом відповідно до ст.1048 ЦК України. Тому, позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача 17 689,25 грн відсотків підлягає задоволенню.
Щодо доводів відповідача про неправильне нарахування комісії за договором.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13 липня 2022 у справі №496/3134/19 дійшла такого висновку: ''10 червня 2017 року набув чинності Закон України ''Про споживче кредитування'', у зв`язку з чим у Законі України ''Про захист прав споживачів'' текст статті 11 викладено в такій редакції: ''Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України ''Про споживче кредитування''.
Положення частин 1 і 2, 5 статті 18 Закону України ''Про захист прав споживачів'' з набуттям чинності Закону України ''Про споживче кредитування'' залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України ''Про захист прав споживачів'', визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України ''Про споживче кредитування''.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України ''Про споживче кредитування'' загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Таким чином, Законом України ''Про споживче кредитування'' безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України ''Про споживче кредитування'', Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 ''Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту''.
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит додатка 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України ''Про споживче кредитування'' та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості''.
Зазначений висновок відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК України).
Суд враховує, що відповідно до п.4.3 кредитного договору плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом та одноразової комісії за видачу кредиту, яка становить 20 % від суми виданого кредиту. Відповідно до п.4.11 договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього договору (за весь строк кредитування) складає 26 866,14 грн та включає в себе суму кредиту, комісію за видачу кредиту (якщо п.4.7 цього договору передбачає сплату комісії та видачу кредиту) та проценти за користування кредитом. У п.4.5 кредитного договору зазначено, що сплату процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту (якщо п.4.7 цього договору передбачає сплату комісії та видачу кредиту) позичальник зобов`язаний здійснювати у визначені графіком платежів за договором за зниженою ставкою (який є додатком 3 до цього договору) дати, які є останніми днями відповідних базових періодів.
Суд звертає увагу, що обов`язок сплати одноразової комісії за видачу кредиту визначено також у Правилах відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту ''На все'', затверджених наказом директора ТОВ ''Укр Кредит Фінанс'' 12.08.2024 року №83-П, які відповідно до п.12.1 кредитного договору є невід`ємною його частиною.
Так, у п.п.14 Розділу 2 Правил зазначено, що комісія за видачу кредиту - грошові кошти, які позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю в якості однієї (першої) з двох складових оплати за надання та користування кредитом. Комісія за видачу кредиту нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту, якщо умовами договору передбачено сплату комісії за видачу кредиту.
Відповідно до п.п.25 Розділу 2 Правил комісія за видачу кредиту визнається простроченою у разі несплати позичальником нарахованої комісії за видачу кредиту не пізніше останнього дня базового періоду, в який графік платежів до договору передбачає сплату комісії за видачу кредиту.
Згідно з п.6.3 Правил комісія за видачу кредиту позичальнику є іншою складовою плати за користування позичальником наданою йому сумою грошових коштів, належних кредитодавцю. Комісія за видачу кредиту нараховується, а позичальник повинен сплатити комісію за видачу кредиту, яка нараховується одноразово при видачі кредиту в дату за видачу кредиту (якщо умови договору передбачають сплату комісії за видачу кредиту).
Згідно з п.6.4 Правил комісія за видачу кредиту не є платою за додаткові послуги кредитодавця або окремою платою за таку дію кредитодавця як переказ (видача) коштів позичальнику. 
Отже, умови кредитного договору, якими передбачено сплату комісії за видачу кредиту, відповідають вимогам чинного Закону України ''Про споживче кредитування'', Правилам розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженим постановою правління Національного банку України від 08 червня 2017 року №49, Правилам відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту ''На все'', затверджених наказом директора ТОВ ''Укр Кредит Фінанс'' №83-П від 12.08.2024 року.
Підписанням договору без будь-яких застережень відповідач підтвердив, що він обізнаний та погодився з усіма умовами договору.
Відповідно до вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
З позовом про визнання недійсним вказаного договору відповідач не звертався. Тому, суд вважає, що позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 400 грн комісії підлягає задоволенню.
Щодо доводів відповідача про неправильне нарахування штрафних санкцій у період дії в Україні воєнного стану.
Судом встановлено, що відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, а тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді штрафних санкцій.
Проте, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Так, з 24.02.2022р. відповідно до Закону України ''Про правовий режим воєнного стану'' указом Президента України № 64/2022 24.02.2022р. в Україні введено воєнний стан, термін якого продовжено з 05 години 30 хвилин 30 квітня 2026 року строком на 90 діб.
За таких підстав, відповідач звільнений від сплати штрафних санкцій за договором після 24.02.2022р., а тому позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 500 грн штрафів задоволенню не підлягає.
Таким чином, аналізуючи вищезазначені норми права та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме - у частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором у розмірі 22 209,25 грн, яка складається з - 3 120 грн прострочена заборгованість за кредитом, 17 689,25 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 1 400 грн заборгованість по комісії. В іншій частині, а саме – щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3 500 грн штрафів позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Так як, позов підлягає частковому задоволенню, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 299,95 грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.12, 13, 81, 141, 258– 268, 272 ЦПК України, суд, - 
В И Р І Ш И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю ''Укр Кредит Фінанс'' до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ''Укр Кредит Фінанс'' (місцезнаходження бульвар Лесі Українки, 26 офіс 407, м.Київ, 01133, код ЄДРПОУ 38548598) заборгованість станом на 09.12.2025р. за кредитним договором №1455-1702 від 03.10.2024р. у розмірі 22 209,25 грн (двадцять дві тисячі двісті дев`ять гривень двадцять п`ять копійок), яка складається з – 3 120 грн прострочена заборгованість за кредитом, 17 689,25 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 1 400 грн заборгованість по комісії.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ''Укр Кредит Фінанс'' (місцезнаходження бульвар Лесі Українки, 26 офіс 407, м.Київ, 01133, код ЄДРПОУ 38548598) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 299,95 грн.
В решті позовних вимог – відмовити.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю ''Укр Кредит Фінанс'' (місцезнаходження бульвар Лесі Українки, 26 офіс 407, м.Київ, 01133, код ЄДРПОУ 38548598).
Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя      О.С.Добрострой